КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. Справа№ 910/15197/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

представників

позивача Волощук П.Ю.

відповідача Іщенко В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 по справі №910/15197/16 (суддя Марченко О.В.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про розірвання договору від 25.11.2015 №3/39-Г Г (т) 3-775

та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут"

про стягнення 13 593,05 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 по справі №910/15197/16 в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 13371 грн. 14 коп. - заборгованості, 1760 грн. 55 коп. - пені та 1378 грн. - судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 скасувати та прийняти нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 по справі №910/15197/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду 24.01.2017.

23 січня 2017 року представником позивача за первісним позовом, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано додаткові пояснення по справі.

23 січня 2017 року представником відповідача за первісним позовом, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання 24.01.2017 не відбулося з незалежних від суду обставин, через повідомлення про замінування Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 по справі №910/15197/16 призначено на 13.02.2017.

13 лютого 2017 року представником відповідача за первісним позовом, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано відзив на апеляційну скаргу.

13 лютого 2017 року представником позивача за первісним позовом, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 по справі №910/15197/16 на 15 днів.

В судовому засіданні 13.02.2017 оголошено перерву до 27.02.2017.

24 лютого 2017 року представником відповідача за первісним позовом, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

24 лютого 2017 року представником позивача за первісним позовом, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано обґрунтування правової позиції.

В судове засідання 27.02.2017 з'явились представники позивача та відповідача за первісним позовом.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

25 листопада 2015 року газотранспортним підприємством та ТОВ "Чернівцігаз збут" (замовник) укладено Договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами №3/39-Г (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування природного газу (код 49.50.12 згідно з ДК-016-2010) замовника по внутрішньопромисловим газопроводам та комунікаціям газотранспортного підприємства до межі балансової належності з розподільними газопроводами ПАТ "Чернівцігаз" (в тому числі: газ із Лопушнянського родовища та газ, протранспортнований УМГ "Прикарпаттрансгаз" через ГРС-Чорногузи (далі - транзит) із Пасічнянського родовища) до пункту приймання-передачі в газорозподільну систему замовника (для забезпечення потреб населення смт Берегомет, с. Мигово, с. Лукавці Чернівецької області); замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими газопроводами; у випадку, якщо замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до внутрішньопромислового газопроводу газотранспортного підприємства, кількість протранспортнованого газотранспортним підприємством газу замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу (далі - вузли обліку), установлених на пункті вимірювання газу.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що тариф на транспортування 1 000 куб.м. газу газопроводами (комунікаціями) газотранспортного підприємства на час підписання Договору складає 5,40 грн., в тому числі ПДВ - 0,90 грн., та відповідає тарифу на послуги з транспортування природного газу магістральними газопроводами, згідно з постановою Комісії від 24.09.2015 №2383 "Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами".

Відповідно до п. 5.5. Договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу; замовник самостійно визначає суму платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітнім, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з п. 7.3 Договору - у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, з замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір набирає чинності з 01.01.2016 та діє в частині транспортування газу до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за Договором; за згодою сторін, а також з погодженням ПАТ "Укрнафта" Договір може бути пролонговано на наступний термін шляхом обміну листами чи шляхом укладення додаткової угоди (пункт 11.1 Договору).

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Частиною першою статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що після укладення Договору 25.11.2015 №3/39-Г відбулись зміни у законодавстві України, що суттєво впливають на права та обов'язки учасників договірних відносин.

Частинами першою та другою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як зазначає позивач за первісним позовом, згадані у спірному Договорі газопроводи відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Газотранспортна система - це технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укрнафта" послуг із транспортування природного газу, а також не стосуються відповідних правовідносин.

Вказані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений Договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ "Укрнафта" поза газотранспортною системою, а саме шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Також, слід зазначити, що відповідно до пункту 26 частини першої статті 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" транспортування природного газу - це господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу трубопроводами з метою його подальшого зберігання, розподілу або доставки безпосередньо споживачам та замовникам, окрім транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами).

Таким чином, ні в Законі України "Про засади функціонування ринку природного газу", ні в Законі України "Про ринок природного газу" термін "транспортування природного газу" не охоплює правовідносини щодо переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Твердження апелянта, що переміщення природного газу може регулюватися лише Кодексом газотранспортної системи, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки вищевказаний Кодекс стосується лише транспортування природного газу виключно магістральними трубопроводами.

Жодним чинним нормативно-правовим актом не встановлена заборона на використання внутрішньопромислових трубопроводів для надання послуг з переміщення природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Укрнафта" не є власником/продавцем природного газу, що відповідно до Договору транспортується внутрішньопромисловими трубопроводами Товариства та надає послуги ліцензіатам з постачання природного газу виключно як газотранспортне підприємство.

Частиною першою статті 306 Господарського кодексу України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ГК України обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюється Конституцією України та законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - це технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 Закону України "Про трубопровідний транспорт" передбачено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

Таким чином, внутрішньопромислові трубопроводи ПАТ "Укрнафта" не є складовою частиною технологічного процесу видобутку природного газу, оскільки послуги з переміщення газу у вказаний сказаний спосіб надаються Товариством, незалежно від факту та обсягів, видобутого ПАТ "Укрнафта" природного газу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач за первісним позовом в межах спірного Договору, не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а по суті надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже, вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Змін до нормативів перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, відкритих в установах уповноважених банків, що надійшли від категорії споживачів "побутові споживачі та релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності)" від 14.04.2016 № 634 виключено норматив перерахування коштів з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, відкритих в установах уповноважених банків, що надійшли від категорій споживачів "побутові споживачі та релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності)" норматив на користь газовидобувних компаній України, а тому ПАТ "Укрнафта" та його філії не належать до оператора газотранспортної системи (суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) і не має правових підстав здійснювати постачання природного газу споживачам.

Щодо зазначених тверджень колегія суддів зазначає наступне.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2516 затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, яким передбачено, що обов'язок розрахунку нормативу перерахування коштів та подання його на затвердження в НКРЕКП покладено саме на газопостачальні підприємства, яким, зокрема, є і позивач.

Відповідно до п. 13 вищевказаного Алгоритму при розрахунку нормативів перерахування коштів застосовуються планові обсяги постачання природного газу за кожною категорією споживачів на відповідний розрахунковий період відповідно до умов укладених договорів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - згідно з умовами укладених договорів із відповідними газодобувними підприємствами.

Положеннями п. п. 19, 20 Алгоритму визначено, що газопостачальні підприємства при постачанні природного газу категорії "населення" та "ТКЕ - населення" у випадку використання газопостачальним підприємством промислових трубопроводів газодобувних підприємств, з якими газопостачальним підприємством укладено відповідний договір, здійснюють відповідний розрахунок нормативу перерахування коштів на поточні рахунки таких газодобувних підприємств з урахуванням визначених у договорах планових обсягів та плати за використання промислових трубопроводів за кожним газодобувним підприємством окремо.

Своєчасність укладення відповідних договорів забезпечують керівники операторів газотранспортної та/або газорозподільних систем, газопостачальних підприємств, оптового продавця природного газу, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - керівники газодобувних підприємств (пункт 29 Алгоритму).

Таким чином, постанова від 30.09.2015 №2516 фактично зобов'язує керівників газодобувних підприємств укладати договори на транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Відсутність нормативу перерахування коштів для Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" у зазначених позивачем змінах до вищевказаного нормативу може свідчити про те, що позивач не подав на затвердження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розрахунку нормативу для перерахування коштів цій філії.

Посилання апелянта на роз'яснення чинного законодавства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, викладені у листі 21.07.2016 №7390/16.2.1/7-16, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки зазначений лист Комісії не носить обов'язкового характеру, а є лише інформацією до відома.

Крім того, в листі Комісії від 21.07.2016 № 7384/16.2.1/7-16 зазначено про те, що вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, на думку Комісії, має відноситись на собівартість видобутку газу і враховуватися у ціні природного газу власного видобутку. Проте далі за текстом Комісія вказує, що на даний час вказане питання законодавчо не врегульовано та, наразі, Комісією розробляється проект змін до постанови від 30.09.2015 № 2516, якою затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на які покладені спеціальні обов'язки.

Також, колегією суддів визнано безпідставними посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період), оскільки вимоги щодо ціноутворення на природний газ, визначені зазначеним положенням, поширюються лише на побутових споживачів та релігійні організації, в той час, як предметом спірного Договору, є транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами для забезпечення ТОВ "Чернівцігаз збут" потреб населення.

Статтею 652 ЦК України визначено, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Таким чином, у разі якщо заінтересована особа не довела одночасної наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК, підстав для розірвання спірного договору немає. Аналогічну правову позицію, викладено в постанові Верховного Суду України від 10 квітня 2012 р. у справі № 3-16гс12.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем за первісним позовом документально не підтверджено наявність всіх елементів, в розмінні статті 652 ЦК України, необхідних для розірвання Договору, а тому підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Щодо зустрічних позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач за зустрічним позовом надав послуги на суму 18867,49 грн. Відповідач за зустрічним позовом свої зобов'язання, в частині оплати належним чином не виконав, а саме частково розрахувався за послуги в сумі 5613,97 грн., внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 13371,14 грн.

22 серпня 2016 ПАТ "Укрнафта" надіслало ТОВ "Чернівцігаз збут" акти виконаних робіт від 31.05.2016, від 30.06.2016, від 31.07.2016 і від 31.08.2016 та просило підписати останні, а також перерахувати кошти в сумі 13371,14 грн. (в тому числі пеню у сумі 1688,37 грн.).

06 вересня 2016 року ПАТ "Укрнафта" отримало від ТОВ "Чернівцігаз збут" лист від 31.08.2016 №ChrZ05-п6-3058-0816, в якому останнє відмовилося від підписання актів виконаних робіт та повернуло їх ПАТ "Укрнафта".

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 3.3. Договору замовник протягом двох днів, з дати одержання акту наданих послуг, зобов'язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку.

До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами здійснюється відповідно до даних Газотранспортного підприємства.

Таким чином, у разі наявності спору у визначені обсягу наданих послуг - в Договорі прямо передбачена пріоритетність даних Газотранспортного підприємства, якщо іншою стороною не буде доведене протилежне.

Позивачем за зустрічним позовом, на підтвердження надання послуг за Договором, надано акти виконаних робіт, податкові накладні, а також звіт про обсяги протранспортованого газу для ТОВ "Чернівцігаз збут" з травня 2016 року по серпень 2016 року.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги місцевий господарський суд зазначив, що до стягнення з ТОВ "Чернівцігаз збут" підлягає заборгованість в сумі 13371,14 грн..

В той же час, як вбачається з позовних вимог останнім заявлено до стягнення 11832,50 грн. Зазначена сума боргу підтверджується матеріалами справи та наведена позивачем в розрахунку.

Таким чином, до стягнення з "Чернівцігаз збут" підлягає сума заборгованості в розмірі 11832,50 грн. , в зв'язку з чим сторони мають право звернутись до місцевого господарського суду з заявою про виправлення описки, в порядку ст. 89 ГПК України.

Частиною першою статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, який складено арифметично вірно, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 по справі №910/15197/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 по справі №910/15197/16 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/15197/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець