ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017р. Справа № 914/2297/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Нафтопереробний комплекс - Галичина", м. Дрогобич Львівської області

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі відокремленого підрозділу - філії Стрийський вагоноремонтний завод Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Стрий, Львівської області

до відповідача-2: Державного підприємства Стрийський вагоноремонтний завод, м. Стрий, Львівської області

про стягнення 637 672, 56 грн.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Суддя Блавацька Калінська О.М.

Суддя Фартушок Т.Б.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від відповідача-1: не зявився;

відповідача-2: ОСОБА_2 представник.

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін розяснено.

Розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "Нафтопереробний комплекс - Галичина" до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі відокремленого підрозділу - філії "Стрийський вагоноремонтний завод" та до державного підприємства Стрийський вагоноремонтний завод про стягнення 637 672, 56 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.09.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.09.2016 р.

Ухвалою суду від 26.09.2016 р. залучено до участі у справі в якості відповідача-2 державне підприємство Стрийський вагоноремонтний завод.

Ухвалою суду від 09.11.2016 р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, письмових та усних поясненнях, повідомив про погашення відповідачем-1 основного боргу та просив стягнути з відповідачів 33 482, 38 грн пені, 177 864, 01 грн інфляційних втрат, 22 290, 14 грн 3 % річних.

Представник відповідача-1 в попередніх судових засіданнях щодо позову не заперечив.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 22.02.2017 року повідомив, що під час розгляду справи судом відповідач-1 погасив суму основного боргу у розмірі 404 036, 03 грн.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

Публічне акціонерного товариства "Нафтопереробний комплекс - Галичина" (надалі позивач,) звернулося до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі відокремленого підрозділу - філії Стрийський вагоноремонтний завод публічного акціонерного товариства Українська залізниця (надалі відповідач 1) та до державного підприємства Стрийський вагоноремонтний завод (надалі - відповідач 2) про стягнення 637 672, 56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 27.12.2012 року між відкритим акціонерним товариством "Нафтопереробний комплекс - Галичина", правонаступником якого є позивач (зберігач) та відповідачем 2 (поклажодавець) укладено договір зберігання № 13/40 (надалі договір), відповідно до якого зберігач зобовязувався зберігати рухомий склад (вагони) передані йому поклажодавцем на зберігання і повернути рухомий склад (вагони), а поклажодавець зобовязується забрати рухомий склад (вагони) та оплатити послуги по зберіганню у повному обсязі (п. 1.1. договору).

Предметом даного договору було зберігання на території зберігача рухомого складу (вагони) в кількості до 300 (триста) одиниць одночасно, що є власністю поклажодавця.

Відповідно до п. 2.1. договору, при прийомі рухомого складу (вагони) на зберігання і поверненні зі зберігання зберігач і поклажодавець зобовязані зробити огляд вагонів і скласти відповідний акт приймання передачі вагонів (на зберігання/ із зберігання).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що оплату послуг зберігача за даним договором поклажодавець здійснює на протязі 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг шляхом перерахування належних до сплати грошових коштів на поточний рахунок зберігача.

ОСОБА_3 з п. 6.1. приймання наданих послуг по зберіганню рухомого складу (вагони) здійснюється уповноваженими представниками сторін зі складенням акту наданих послуг.

В додатковій угоді від 24.02.2014 року № 2 до договору зберігання № 13/40 від 27.12.2012 року вказана вартість послуг за зберігання рухомого складу ( вагони ) - однієї одиниці рухомого складу ( одного вагона ) за одну добу, та, у відповідності до п. 5.1 договору, розмір оплати послуг по зберіганню рухомого складу (вагони) зазначається в акті наданих послуг та визначається по фактичній кількості вагонів, які знаходяться на зберіганні, за фактичну кількість діб їх зберігання.

Як стверджує позивач, за період з 15.02.2013 року по 31.12.2015 року відповідачу - 2 було надано послуги зберігання рухомого складу на суму 1 102 750, 32 грн, однак відповідач лише частково оплатив послуги зберігання на суму 698 714, 29 грн, що підтверджується кінцевим актом взаємозвірки розрахунків станом на 31.12.2015 року та актами наданих послуг за 2013 -2015 роки та платіжними дорученнями про оплату послуг.

14.12.2015 року та 28.05.2016 р. позивач скеровував на адресу відповідача 2 вимоги № 32/15-346 та № 32/16-123 відповідно, з проханням погасити наявну заборгованість, проте, як стверджує позивач, жодної відповіді на вказані вимоги ним не отримано.

Станом на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача 2 перед позивачем становила 404 036, 03 грн.

Крім цього, за прострочення оплати за надані в 2013 - 2015 роках послуги за договором, позивач просив стягнути пеню в сумі 33 482, 38 грн, інфляційні втрати в сумі 177 864, 01 грн та 3% річних в сумі 22 290,14 грн.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно з платіжними дорученнями від 31.10.2016 р. № 4125 на суму 200 000, 00 грн, від 22.11.2016 р. № 4496 на суму 100 000, 00 грн, від 23.11.2016 р. на суму 104 036, 03 грн відповідачем-1 було погашено основну заборгованість.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи із таких мотивів.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (частина перша статті 936 ЦК України).

Як встановлено судом, 27.12.2012 року між відкритим акціонерним товариством "Нафтопереробний комплекс - Галичина", правонаступником якого є позивач (зберігач) та відповідачем 2 (поклажодавець) було укладено договір зберігання № 13/40, відповідно до якого зберігач зобовязувався зберігати рухомий склад (вагони) передані йому поклажодавцем на зберігання і повернути рухомий склад (вагони), а поклажодавець зобовязується забрати рухомий склад (вагони) та оплатити послуги по зберіганню у повному обсязі (п. 1.1. договору).

Предметом даного договору було зберігання на території зберігача рухомого складу (вагони) в кількості до 300 (триста) одиниць одночасно, що є власністю поклажодавця.

Відповідно до п. 2.1. договору, при прийомі рухомого складу (вагони) на зберігання і поверненні зі зберігання зберігач і поклажодавець зобовязані зробити огляд вагонів і скласти відповідний акт приймання передачі вагонів (на зберігання/ із зберігання).

Частиною 1 статті 946 ЦК України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що оплату послуг зберігача за даним договором поклажодавець здійснює на протязі 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг шляхом перерахування належних до сплати грошових коштів на поточний рахунок зберігача.

ОСОБА_3 з п. 6.1. договору приймання наданих послуг по зберіганню рухомого складу (вагони) здійснюється уповноваженими представниками сторін зі складенням акту наданих послуг.

В додатковій угоді від 24.02.2014 року № 2 до договору зберігання № 13/40 від 27.12.2012 року вказана вартість послуг за зберігання рухомого складу (вагони) - однієї одиниці рухомого складу (одного вагона) за одну добу, та, відповідно до п. 5.1 договору, розмір оплати послуг за зберігання рухомого складу (вагони) зазначається в акті наданих послуг та визначається по фактичній кількості вагонів, які знаходяться на зберіганні, за фактичну кількість діб їх зберігання.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, за період з 15.02.2013 року по 31.12.2015 року відповідачу - 2 було надано послуги зберігання рухомого складу на суму 1 102 750, 32 грн, однак відповідач-2 оплатив послуги зберігання лише частково, на суму 698 714, 29 грн, що підтверджується кінцевим актом взаємозвірки розрахунків станом на 31.12.2015 року, актами наданих послуг за 2013 -2015 роки та платіжними дорученнями про оплату послуг, копії яких долучені до матеріалів справи.

Станом на момент звернення з позовом до суду заборгованість за договором становила 404 036, 03 грн.

Під час розгляду справи в суді відповідачем 1 сума основного боргу у розмірі 404 036, 03 грн була у повному обсязі оплачена, що підтверджується платіжними дорученнями від 31.10.2016 р. № 4125 на суму 200 000, 00 грн, від 22.11.2016 р. № 4496 на суму 100 000, 00 грн, від 23.11.2016 р. на суму 104 036, 03 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на те, що відповідачем - 1 під час розгляду справи в суді сплачено основну заборгованість, суд дійшов до висновку про те, що провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 404 036, 03 грн слід припинити.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 33 482, 38 грн, інфляційних втрат в сумі 177 864, 01 грн та 3% річних в сумі 22 290,14 грн суд зазначає наступне.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

ОСОБА_3 з ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

ОСОБА_3 ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Пунктом 7.1 договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати за надані послуги, поклажодавець сплачує зберігачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, на який нараховується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає його правильним та підставним, тому до стягнення підлягає пеня в розмірі 33 482, 38 грн.

У листі Верховного Суду України від 01.07.2014 р. "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" розяснено, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічне зазначено у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Суд, перевіривши розрахунок заявлених позовних вимог в частині 3 % річних та інфляційних вважає його обґрунтованим та підставним щодо стягнення 3% річних у розмірі 22 290, 14 грн. В той же час, провівши перерахунок, суд вважає що підставними є позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 177 670, 77 грн.

ОСОБА_3 зі статтею 56 Господарського кодексу України, субєкт господарювання може бути утворений шляхом заснування нового, реорганізації (злиття, приєднання, виділення, поділу, перетворення) діючого (діючих) субєктів господарювання з додержанням вимог законодавства.

Статтею 59 Господарського кодексу України передбачено, що припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених Кодексом, - за рішенням суду.

Відповідно до Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та постанов Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця та від 02.09.2015 р. № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», державне підприємство Стрийський вагоноремонтний завод реорганізоване в філію Стрийський вагоноремонтний завод ПАТ Українська залізниця. Зокрема, частиною 3 ст. 2 Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування передбачено, що Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. ОСОБА_3 п. 6 ст. 2 вказаного Закону, товариство є правонаступником усіх прав і обовязків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

ОСОБА_3 з додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця, державне підприємство Стрийський вагоноремонтний завод () включено в перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство Українська залізниця.

Відповідно до п. 2.1. положення від 26.02.2016 р. про філію Стрийський вагоноремонтний завод Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства.

Частиною 1 п. 2 ст. 1 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців встановлено, що витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.02.2016 р., публічне акціонерне товариство Українська залізниця та філія Стрийський вагоноремонтний завод публічного акціонерного товариства Українська залізниця взяті на облік 21.10.2015 р.

Посилання представника відповідача-1 у відзиві на позовну заяву на те, що належним відповідачем у справі повинно бути державне підприємство Стрийський вагоноремонтний завод, яке було стороною договору та на час розгляду справи згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не є припиненим, суд не вважає обґрунтованими, оскільки незважаючи на перебування в Єдиному реєстрі, державне підприємство Стрийський вагоноремонтний завод самостійної господарської діяльності не здійснює, так як його активи та пасиви передані публічному акціонерному товариству Українська залізниця.

Судом встановлено, що погашення основного боргу, що був предметом спору у даній справі, здійснене філією Стрийський вагоноремонтний завод публічного акціонерного товариства Українська залізниця, а не відповідачем-2.

Таким чином, пеня, інфляційні, 3 % річних та судові витрати підлягають стягненню з відповідача-1 (публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі відокремленого підрозділу - філії Стрийський вагоноремонтний завод публічного акціонерного товариства Українська залізниця), як правонаступника відповідача-2, а в задоволенні позовних вимог щодо відповідача-2 (державного підприємства Стрийський вагоноремонтний завод) слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, ч. 1-1. ч. 1 ст. 80, 82-85 ГПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

1. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 404 036, 03 грн - припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі відокремленого підрозділу - філії Стрийський вагоноремонтний завод публічного акціонерного товариства Українська залізниця (80400, Львівська обл., м. Стрий, вул. Зубенка, 2, ) на користь публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина» (82103, м. Дрогобич, вул. Бориславська, 82, ) суму у розмірі 236 944, 94 грн, з них:

- 33 482, 38 грн - пені;

- 177 670, 77 грн інфляційних втрат;

- 22 290, 14 грн 3 % річних;

- 3 501, 65 грн - судового збору.

4. Наказ видати відповідно ст. 116 ГПК України.

5. В задоволенні решти позовних вимог та позовних вимог щодо відповідача-2 (державного підприємства Стрийський вагоноремонтний завод) відмовити.

Повне рішення складено 27.02.2017 року.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Судді Блавацька Калінська О.М.

ОСОБА_4