ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.02.2017 Справа № 904/1104/17

За позовом Виконавчого комітету Червоноградської міської ради, м.Червоноград, Львівська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ПЛЮС", м.Дніпро

про стягнення суми попередньої оплати та процентів за договором поставки №Т106-00059 від 29.11.2016р.

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_2 - довіреність № 11194/1-3 від 27.12.16р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

01.02.2017 Виконавчий комітет Червоноградської міської ради, м.Червоноград, Львівська область (далі по тексту - позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс", м.Дніпро (далі по тексту - відповідач) про стягнення 13150,00грн. основної заборгованості та 172,46грн. процентів.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

29.11.2016 між сторонами укладено договір поставки №Т106-00059, за умовами якого відповідач приймає на себе зобов'язання передати позивачу у власність товари, а позивач зобов'язується сплатити і прийняти вказаний товар.

21.12.2016 позивач платіжним дорученням №734 від 20.12.2016 перерахував в якості передплати за бензин 13150,00грн., однак відповідач, в порушення взятих зобов'язань позивачу довірчі документи (пластикові талони, паперові або паливні скретч-картки) не передав, що і стало підставою звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2017 справу №904/1104/17 передано судді-доповідачу ОСОБА_3.

За результатами розгляду позовної заяви від 27.01.2017 за вих.№3/22-821/1-3 ухвалою суду від 02.02.2017 порушено провадження по справі та призначено слухання на 28.02.2017.

23.02.2017 через канцелярію суду отримано відзив відповідача в якому останній визнав факт укладення договору та факт не передачі товару. У відзиві зазначено, що найближчим часом відповідач виконає взяті на себе зобов'язання.

24.02.2017 через канцелярію суду отримано заяву про зменшення позовних вимог від 22.02.2017 за вих.№3/22-1750/1-3в в якій просить суд стягнути з відповідача 13150,00грн. основної заборгованості та 1600,00грн. судового збору.

Заяву позивача про зменшення позовних вимог господарський суд прийняв до розгляду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 15.02.2017 з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 10.02.2017 та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 21.02.2017 з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 09.02.2017.

Враховуючи викладене господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.02.2017 повноважний представник позивача позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, просить суд розглянути справу без участі представника відповідача. Крім того, зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання за укладеним між сторонами договором не виконав, суму попередньої оплати не повернув.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав відзив на позов, інших документів не представив, причини неявки у судове засідання не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Отже, з метою уникнення умисного затягування судового процесу з боку відповідача та недопущення порушення прав позивача господарський суд розглянув справу по суті позовних вимог.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 28.02.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2016 між Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради (далі по тексту - позивач, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс" (далі по тексту - відповідач, постачальник) укладено договір поставки №Т106-00059, за умовами пункту 1.1 якого відповідач приймає на себе зобов'язання передати позивачу у власність товар, а позивач зобов'язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Пунктом 3.2 договору визначено, що загальна сума договору складає двадцять тисяч грн. 00 коп., у тому числі ПДВ.

Пунктом 4.1 договору визначено умови оплати, а саме оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунку та накладних на товар, за цінами, що діють на момент надходження коштів. Ціна одного літру товару вказується в рахунку та накладній і дійсна протягом дня їх виписки.

21.12.2016 позивач платіжним дорученням №734 від 20.12.2016 перерахував в якості передплати за бензин 13150,00грн.

Пунктом 4.4 договору визначено, що після оплати товару на протязі 5-ти робочих днів постачальник зобов'язаний передати покупцю, а покупець зобов'язаний отримати від постачальника довірчі документи (талони пластикові, паперові або паливні скретч-картки) на придбану кількість ПММ, як підтвердження здійснення оплати товару.

Станом на день подання позовної заяви відповідач свої зобов'язання в частині передачі позивачу довірчих документів (талони пластикові, паперові або паливні скретч-картки) не виконав, що і стало підставою звернення до господарського суду з даною позовною заявою.

Пунктом 10.1 договору визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (за умови наявності печатки у сторони).

Пунктом 10.2 договору визначено, що даний договір діє до 31.12.2016.

30.12.2016 позивачем на адресу відповідача направлено претензії за вих.№3/23-11310/1-3 від 30.12.2016 з вимогою передати довірчі документи (талони пластикові, паперові або паливні скретч-картки) на бензин.

Доказом направлення вказаної претензії на адресу відповідача є лист з описом вкладень, фіскальний чек від 30.12.2016 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем претензії залишено без відповіді та задоволення.

Листом за вих.№1273/2-05 від 26.12.2016 позивач просив відповідача виконати договірні зобов'язання.

Листом за вих.№3/15-356/1-5 від 16.01.2017 позивач просив відповідача повернути грошові кошти у розмірі 13150,00грн.

Листом за вих.№202/2-13-05 від 23.01.2017 позивач вимагав у відповідача виконати договірні зобов'язання та підписати акт звірки станом на 01.01.2017.

Враховуючи, що досудовий порядок вирішення спору не дав бажаних результатів позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 13150,00грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт перерахування позивачем на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 13150,00грн. підтверджується платіжним дорученням №734 від 20.12.2016.

Зобов'язання відповідача, щодо передачі позивачу довірчих документів (талони пластикові, паперові або паливні скретч-картки) передбачено пунктом 4.4 договору та нормами чинного законодавства.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися підписання представниками сторін акту взаємних розрахунків на суму 13150,00грн.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, відповідач належними доказами не спростував.

Укладений між сторонами договір поставки закінчив свою дію 31.12.2016.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2). У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Господарський суд встановив, що строк дії укладеного між сторонами договору закінчився 31.12.2016.

Відповідач свої зобов'язання з передачі довірчих документів (талони пластикові, паперові або паливні скретч-картки) не виконав.

Таким чином, господарський суд констатує, що відповідач без достатньої правової підстави зберігає у себе грошові кошти у розмірі 13150,00грн.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1600,00грн.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 610, 612, 625, 629, 631, 662, 663, 692, 712, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс" (49051, м.Дніпро, пр.Слобожанський, 40-А; ідентифікаційний код 39726851) на користь Виконавчого комітету Червоноградської міської ради (80100, Львівська область, м.Червоноград, пр.Шевченка, 19; ідентифікаційний код 04055920) 13150,00грн. (тринадцять тисяч сто п'ятдесят грн. 00 коп.) основної заборгованості; 1600,00грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

01.03.2017

Суддя ОСОБА_3