ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Справа № 12/081-11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГольцової Л.А.(доповідач),
суддів:Барицької Т.Л., Іванової Л.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на ухвалуГосподарського суду Київської області від 07.11.2016
та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016
за заявоюКомунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради
провизнання наказу таким, що не підлягає виконанню
у справі№ 12/081-11
Господарського судуКиївської області
за позовомДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
доКомунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради
простягнення 2879684,24 грн.
за участю представників:

позивача - Яковенко П.А., довір. № 260/16 від 27.12.2016

відповідача - Мамаєв Д.Ю., довір. від 30.11.2016

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.11.2016 у справі №12/081-11 (суддя Конюх О.В.) частково задоволено заяву Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" про визнання наказу Господарського Київської області від 13.09.2011 у справі № 12/081-11 таким, що не підлягає виконанню.

Визнано наказ Господарського суду Київської області від 13.09.2011 у справі № 12/081-11 про примусове виконання рішення таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 2 320 788,72 грн основного боргу, 179 668,32 грн - пені, 99 133,76 грн 3% річних, 280 093,44 грн - інфляційних втрат. В іншій частині заяви - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 у даній справі (головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) залишено без змін ухвалу Господарського суду Київської області від 07.11.2016 у справі № 12/081-11, апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - без задоволення.

Не погоджуючись із вказаними судовими актами, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 07.11.2016, постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 у даній справі та відмовити Комунально-побутовому підприємству "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради у задоволенні заяви про визнання наказу Господарського Київської області від 13.09.2011 у справі № 12/081-11 таким, що не підлягає виконанню.

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що 10.05.2011 Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до суду з позовом про стягнення з Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" 2 320 788,72 грн основного боргу, 179 668,32 грн пені, 99 133,76 грн 3% річних, 280 093,44 грн інфляційних втрат за поставлений протягом жовтня-грудня 2009, січня - квітня 2010 років природний газ.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.07.2011 у справі № 12/081-11 позов Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 2 320 788,72 грн. основного боргу, 179 668,32 грн. пені, 99 133,76 грн. 3% річних, 280 093,44 грн. інфляційних втрат, 25 500,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вказаного рішення 13.09.2011 видано наказ № 12/081-11.

11.10.2016 Комунально-побутове підприємство "Теплоенергопостач" звернулось до Господарського суду Київської області з заявою про визнання наказу Господарського суду Київської області № 12/081-11 таким, що не підлягає виконанню.

Судами попередніх інстанцій, з позицією яких погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України, частково задоволено заяву Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопоста". Визнано наказ Господарського суду Київської області від 13.09.2011 у справі № 12/081-11 про примусове виконання рішення таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 2 320 788,72 грн основного боргу, 179 668,32 грн пені, 99 133,76 грн 3% річних, 280 093,44 грн інфляційних втрат. В іншій частині заяви відмовлено.

Відповідно до частини 2 статті 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника, визнати наказ таким, що не підлягає виконанню з підстав, передбачених частиною 4 цієї статті, зокрема, у разі коли наказ видано помилково або обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин; при цьому в залежності від встановлених обставин господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Згідно з пунктом 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: - якщо його видано помилково; - якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Отже, однією з підстав для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, є відсутність обов'язку боржника за наказом повністю чи частково у зв'язку з його припиненням іншою особою або з інших причин.

Як встановлено місцевим господарським судом, на підставі укладеного між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунально-побутовим підприємством "Теплоенергопостач", договору поставки природного газу для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання № 06/09-1587ТЕ-17, ДК "Газ України" поставлено природний газ, що підтверджується актами передачі-приймання природного газу для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання від 31.10.2009, 30.11.2009, 31.12.2009, 31.01.2010, 28.02.2010, 31.03.2010, 30.04.2010, відповідач частково розрахувався за отриманий газ.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідачем сплачена сума основної заборгованості, що підтверджується платіжним дорученням від 07.07.2011 № 1 на суму 2 186 342,00 грн, та копією виписки Управління державного казначейства від 27.11.2012, поданої представником ДК "Газ України" з додатковими поясненнями від 07.11.2016 № 31/13-4169, що підтверджує сплату основної заборгованості в сумі 134 446,72 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що зобов'язання відповідача зі сплати основного боргу є відсутнім у зв'язку з його припиненням виконанням.

Статтею 1 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" передбачено, що дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, які здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Згідно з пунктом 2.1 статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" на умовах, визначених цим Законом, підлягають списанню:

- заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її дочірніх підприємств ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз", що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом:

- заборгованість ДК "Газ України" перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (у тому числі реструктуризована) списується в межах сум, списаних підприємствам, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, і суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, перед ДК "Газ України";

- кошти, які надходять суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, від споживачів на погашення заборгованості за спожитий природний газ, що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року, зараховуються на окремий поточний рахунок цих суб'єктів та використовуються ними виключно для виконання інвестиційних програм.

- заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 2.5 статті 2 Закону списання заборгованості відповідно до цього Закону здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 № 894, обсяг заборгованості (в тому числі реструктуризованої) за природний газ визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується учасниками процедури списання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом або виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, перед дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер, і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі затверджених головою зазначеної комісії протоколів. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

Заборгованість зі сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 р. по 1 січня 2011 р., щодо стягнення яких до набрання чинності Законом розпочато процедуру судового врегулювання спору і відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, визначається у відповідних договорах, які укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України (пункт 7 Порядку).

Відповідно до пункту 8 Порядку учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості.

Враховуючи викладене, постанова Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 № 894 "Про затвердження порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" визначає механізм списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, зокрема зі сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані на заборгованість за природний газ, відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Тобто, списанню підлягала основна заборгованість, яка обліковувалась станом на 01.01.2010, а також заборгованість з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних, та індекс інфляції), нарахована на заборгованість за природний газ, спожитий у період з 01.01.1997 року по 01.01.2011 рік.

Суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про те, що заборгованість, яка є предметом розгляду у справі № 12/081-11, в частині нарахованих пені, процентів річних та інфляційних втрат підпадає під сферу дії вказаного Закону, норми якого є імперативними, обов'язковими для застосування і не залежали від волі підприємства-кредитора.

Як встановлено судами попередніх інстанцій КПП "Теплоенергопостач", згідно зазначеного Порядку, створено комісію з питань списання заборгованості, якою 05.09.2011 складено та затверджено протокол списання заборгованості за природний газ на виконання Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" та постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 № 894 "Про затвердження порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію".

Згідно з вказаним Протоколом, комісією вирішено провести списання заборгованості станом на 05.09.2011, відповідно до акта звіряння від 12.08.2011 та наявних рішень Господарських судів, зокрема, згідно з договором № 06/09-1587ТЕ-17 від 23.09.2009 та рішенням Господарського суду Київської області в сумі 2 320 788,72 грн боргу, 179 668,32 грн пені, 99 133,76 грн 3% річних, 280 093,44 грн інфляційних втрат.

23.11.2011 зазначений Протокол направлено до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та отримано останнім 28.11.2011.

Протокол, складений відповідно до передбаченого законодавством порядку, є достатньою підставою для списання зазначеної у ньому заборгованості з пені, процентів річних та інфляційних втрат, а датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу - 05.09.2011.

Колегією суддів Вищого господарського суду України не приймаються до уваги доводи касаційної скарги щодо не списання з бухгалтерського обліку ДК "Газ України" заборгованості та не укладення між сторонами договору про списання заборгованості зі сплати штрафних санкцій, оскільки нормами Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" не встановлено обов'язковість укладення договору про списання заборгованості у зв'язку з прямою вказівкою закону, оскільки законом такої вказівки не передбачено, а встановлено лише визначення заборгованості у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що пункт 7 Порядку не обмежує дію пункту 2.2 статті 2 Закону, яким встановлені конкретні умови для списання заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), а саме: їх нарахування підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними в період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і їх несплата станом на дату набрання чинності цим Законом, пунктом 7 Порядку передбачено не обов'язок укладення договорів на списання заборгованості зі штрафних санкцій, а лише механізм визначення розміру заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції) у відповідних договорах, у разі відсутності судового рішення, тобто, за наявності невирішеного спору саме щодо розміру санкцій.

Оскільки положення статті 2 Закону носили імперативний характер, позивач, на якого розповсюджувалась дія цього Закону, відповідно до статті 1, зобов'язаний був самостійно списати заборгованість відповідача і не був обмежений діями/бездіяльністю відповідача щодо списання.

Також, позивач зазначає, що на дату набрання чинності Законом, спірні суми боргу з штрафних та фінансових санкцій за договорами не були підтвердженні рішенням суду, яке набрало законної сили, як того вимагає пункт 2.2 Закону ("у тому числі встановлена судовими рішеннями") чи обліковувались в бухгалтерському обліку. Однак саме заборгованість КПП "Теплоенергопостач" и стала підставою для звернення з даним позовом. Рішення суду лише фіксує факт такої заборгованості.

Крім того, норми пункту 2.2 Закону передбачають, списання заборгованості з пені, штрафних санкцій не лише встановленої судовим рішенням, а і в тому числі встановленої рішенням.

Виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, з урахуванням того, що господарські суди у порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно і повно дослідили подані сторонами докази, усім доводам надали обґрунтовану та належну правову оцінку, проаналізували відносини сторін та правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права, відсутні підстави для зміни або скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильного висновку судів попередніх інстанцій, зводяться передусім до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтями 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 07.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 у справі № 12/081-11 залишити без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Т.Л.БАРИЦЬКА

Л.Б. ІВАНОВА