ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р.Справа № 922/4666/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, товариство з обмеженою відповідальністю "Постман", про стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів у розмірі 11994,39 грн., плати за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 14 463,48грн., збитків у розмірі 36986,39 грн., штрафу в сумі 1627,53грн., пені у розмірі 1932,06 грн., 3% річних у розмірі 579,62 грн., інфляційних втрат у розмірі 5022,22грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем свого зобов'язання за договором про фінансовий лізинг № 00004442 від 23.02.2012р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.12.2016р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/4666/16 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 24.01.2017р.

Ухвалою господарського суду від 24.01.2017р., у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали суду, неявкою в судове засідання представника відповідача, розгляд справи відкладено на 14.02.2017р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.02.2017р. у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та ненаданням сторонами витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 23.02.2017р.

Сторони у судове засідання 23.02.2017р не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності їх представників за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

23.02.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" (відповідач) укладено договір про фінансовий лізинг № 00004442 (далі договір) із загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору, далі Загальні умови), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.6 I TDI, 2011 р.в., двигун № НОМЕР_1, шасі № WV1ZZZ2KZСX054199, а відповідач прийняти об'єкт лізингу сплатити суму коштів за договором шляхом здіснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (далі - План відшкодування), що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 22 315,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 6 694,50 доларів США.

Договором відповідач засвідчив, що він обізнаний із Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Згідно з преамбулою Додатку до договору про фінансовий лізинг "Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу" ці загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі разом із Договором про фінансовий спільно іменується як "Контракт"), а також Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) як додаток до контракту, що є невід'ємною його частиною, та інші додатки, що є невід'ємними його частинами, являють собою угоду між сторонами щодо придбання позивачем, а також передачі об'єкту лізингу відповідачу (лізингоодержувач) (у відповідності до визначених у цьому контракті значень вищезгаданих термінів) згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР від 16 грудня 1997 року, а також іншими чинними положеннями українського законодавства.

Відповідно до п. 3.1. ОСОБА_1 предметом лізингу за цим ОСОБА_1 є транспортний засіб, зазначений у ОСОБА_1 (надалі - "ОСОБА_2 лізингу"). ОСОБА_2 лізингу був обраний у відповідності до специфікації відповідачем та в повній мірі відповідає вимогам відповідача. Відповідач на власний розсуд здійснив вибір Дилера-продавця, у якого позивач придбав ОСОБА_2 лізингу.

За умовами п. 4.1. ОСОБА_1 позивач зберігатиме за собою право власності на ОСОБА_2 лізингу, в той час як відповідач матиме право на експлуатацію ОСОБА_2 лізингу впродовж усього строку дії ОСОБА_1 (окрім випадків, коли позивач матиме право розірвати цей ОСОБА_1 та вимагати повернення ОСОБА_2 лізингу, як зазначено в цьому ОСОБА_1).

Відповідно до п. 6.1. ОСОБА_1 для експлуатації ОСОБА_2 лізингу відповідач щомісяця виплачуватиме позивачу лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього ОСОБА_1, та інших положень ОСОБА_1. Кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості ОСОБА_2 лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим ОСОБА_1 та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з ОСОБА_1. Нижчезазначені витрати не включаються до лізингових платежів: будь-які податки, що можуть застосовуватися до ОСОБА_1 після його виконання або в будь-який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов'язання. Такі витрати підлягають сплаті відповідачем на користь позивача, якщо позивач поніс такі витрати, відповідач зобов'язується компенсувати суму таких витрат у повному обсязі протягом 3-х робочих днів з моменту відправлення позивачем відповідної вимоги відповідачу.

Згідно з п. 6.3. ОСОБА_1 сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим ОСОБА_1 на користь позивача, відображають справедливу вартість ОСОБА_2 лізингу та забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату виконання ОСОБА_1 суми на основі діючого курсу обміну Євро/долара США, встановленого Національним Банком України або українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншого банку) з купівлі та продажу Євро/долара США (до української гривні (надалі - обмінний курс), як буде обрано за рішенням позивача, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим ОСОБА_1, розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено сторонами в ОСОБА_1) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

За умовами п. 6.4. ОСОБА_1 у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких (якої) узгоджений сторонами.

Згідно з п. 6.5. ОСОБА_1 лізингові платежі перераховуються відповідачем на рахунок, зазначений позивачем у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Умовами п. 6.16. ОСОБА_1 передбачено, що зобов'язання по сплаті всіх та будь-яких платежів за ОСОБА_1 покладається на відповідача, якщо інше прямо не передбачено ОСОБА_1. Відповідач зобов'язується сплатити всі та будь-які платежі протягом 5 робочих днів з моменту відправлення позивачем відповідної вимоги та/або рахунку, якщо інший термін не обумовлено у ОСОБА_1 або погоджено сторонами додатково. Якщо відповідач не сплатить платежі (платіж) у вказаний строк, позивач має право застосувати санкції за прострочення відповідно до п. 8 ОСОБА_1.

Відповідно до п.п. 8.3.1.-8.3.2. п. 8.3. ОСОБА_1 якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж на 10 (десять) робочих днів, позивач має право: надіслати відповідачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка подовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку якщо відповідач не здійснить оплату у вказаний термін, позивач має право направити відповідачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від ОСОБА_1 в односторонньому порядку, за п. 12.6.1. ОСОБА_1. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги щодо сплати означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим ОСОБА_1. Якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг"), позивач має право розірвати договір/відмовитися від договору і витребувати ОСОБА_2 лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно з п. 5.4. ОСОБА_1 відповідач забезпечує оформлення доставки ОСОБА_2 лізингу шляхом підписання відповідачем та позивачем акту прийому-передачі.

Пунктом 12.2. ОСОБА_1 передбачено, що строк лізингу починається з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта лізингу (п. 5.4 ОСОБА_1).

Додатковою угодою № 1/1 від 12.01.2015р. до договору про фінансовий лізинг № 00004442 від 23.02.2012р. строк дії договору продовжено до 84 місяців, складено та погоджено сторонами новий графік погашення кредиту.

02.03.2012р. позивач передав відповідачу ОСОБА_2 лізингу, про що свідчить Акт прийому-передачі від 02.03.2012 р.

ОСОБА_1 набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 12.3. ОСОБА_1).

Оскільки відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, позивач звернувся з відповідним позовом з метою захисту своїх порушених прав шляхом стягнення з відповідача суми боргу, штрафних санкцій та збитків.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором фінансового лізингу.

Лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів (ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ч.1 ст.2 зазначеного вище закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Статтею 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Позивач на виконання умов договору передав у користування відповідачу, а відповідач прийняв предмет лізингу, а саме: легковий автомобіль типу VW Caddy GP Kasten 1.6 I TDI, 2011 р.в., двигун № НОМЕР_1, шасі № WV1ZZZ2KZСX054199, реєстраційний № НОМЕР_2.

Даний факт підтверджується актом приймання-передачі від 02.03.2012р., підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Пунктом 3 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було встановлено судом, відповідач зобов'язався здійснювати лізингові платежі 15 числа кожного місяця згідно погодженого між сторонами Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, лізингові платежі здійснював несвоєчасно, несплаченими є наступні лізингові платежі:

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за лютий 2015р. на суму 3 544,10грн., відповідно до рахунку № 00256812 від 02.02.2015р., належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.02.2015р.;

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за березень 2015р. на суму 4 365,75грн., відповідно до рахунку № 00262498 від 06.03.2015р., належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.03.2015р.;

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за квітень 2015р. на суму 4 084,54грн., відповідно до рахунку № 00268260 від 06.04.2015р., належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.04.2015р.

Із матеріалів справи судом вбачається, що позивачем було виставлено рахунки на сплату відповідних платежів: рахунокфактура № 00256812 від 02.02.2015р. на суму 5 776,40грн., рахунокфактура № 00262498 від 06.03.2015р. на суму 7 149,00грн., рахунокфактура № 00268260 від 06.04.2015р. на суму 6 720,06грн.

Умовами п 8.3.2 та 12.6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу сторони погодили право позивача розірвати договір у разі прострочення відповідачем одного лізингового платежу більш ніж 30 днів.

Згідно з п. 12.9 ОСОБА_1 у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання ОСОБА_1 відповідно до п. 12 ОСОБА_1, відмови відповідача придбати ОСОБА_2 лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо позивач вимагає повернення ОСОБА_2 лізингу відповідно до інших положень ОСОБА_1, відповідач зобов'язаний повернути ОСОБА_2 лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана позивачем, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Пунктом 12.7. ОСОБА_1 передбачено, що день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від ОСОБА_1 визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі. Позивач надсилає відповідачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від ОСОБА_1 та, за можливості, зв'язується з ним доступними телефону засобами зв'язку для повідомлення про розірвання/відмову від ОСОБА_1. Таке повідомлення/вимога надсилається позивачем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). У випадку неотримання відповідачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, відповідач вважається належним чином повідомленим через відсутність за адресою/повернення через закінчення строку зберігання, відповідач вважається належним чином повідомленим.

У звязку із несплатою відповідачем у строк лізингових платежів позивач 29.05.2016р. надіслав на адресу відповідача вимогу (вих. № 00004442 від 05.05.2015р.) про сплату заборгованості за договором протягом трьох днів з дня отримання вимоги, повернення об'єкту лізингу та повідомив відповідача про відмову від договору, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист. Проте відповідач відмовився від отримання даної вимоги, зазначена вимога повернулась на адресу позивача за закінченням строку зберігання.

За умовами ч. 3 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Оскільки вимога № 00004442 від 05.05.2015р. була направлена позивачем 29.05.2015 р., то дана вимога вважається отриманою відповідачем 12.06.2015р., датою погашення заборгованості є 01.06.2015р., повернення ОСОБА_2 лізингу згідно умов п.12.9. ОСОБА_1 мало бути 12.06.2015р.

Згідно з п. 12.13. ОСОБА_1 у випадках, передбачених пунктами 12.6. та 12.12., ОСОБА_1 вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що 12.06.2015р. договір було розірвано позивачем в односторонньому порядку.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів належного виконання зобов'язання щодо своєчасного здійснення оплати за договором фінансового лізингу в частині сплати лізингових платежів №№ 36, 37, 38 за період з лютого по квітень 2015р. суду не надав, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем за користування предметом лізингу у сумі 11 994,39грн. в період з лютого по квітень 2015р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення плати за фактичний час користування ОСОБА_2 лізингу в розмірі 14 463,48грн., суд виходить з наступного.

Як було встановлено судом вище, вимога № 00004442 від 05.05.2015р. вважається отриманою відповідачем 12.06.2015р.

Таким чином, за умовами п. 12.9 ОСОБА_1 відповідач повинен був повернути позивачу ОСОБА_2 лізингу 12.06.2015 р.

Однак ОСОБА_2 лізингу був повернутий позивачу лише 01.09.2015р., про що свідчить Акт державного виконавця від 01.09.2015р.

Відповідно до абз. 2 п. 6.18. ОСОБА_1 сторони погоджуються, що у випадку розірвання ОСОБА_1/відмови від ОСОБА_1 за ініціативою позивача відповідно до пункту 12, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Таким чином, за умовами п. 6.18. ОСОБА_1 відповідач повинен компенсувати позивачу плату за фактичний час користування ОСОБА_2 лізингу з червня 2015 р. по серпень 2015 р. в розмірі 14 463,48грн.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення плати за фактичний час користування ОСОБА_2 лізингу в розмірі 14 463,48грн. правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, 3% відсотків річних та втрат від інфляції, суд встановив наступне.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.8.2.1 Загальних умов у випадку прострочення сплати платежу відповідач зобов'язався сплатити позивачу пеню за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

На підставі зазначеного, за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань, позивач за період з 16.02.2015р. по 24.11.2016р., окремо за кожний період простроченого лізингового платежу, нарахував пеню, загальна сума якої складає 1 932,06грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок пені, що розрахований за неналежне виконання відповідачем умов договору. Даний розрахунок відповідає умовам договору та вимогам Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач, окремо для кожного простроченого лізингового платежу, починаючи з 16.02.2015р. по 24.11.2016р., нарахував три відсотки річних в сумі 579,62грн. та збитки від інфляції в розмірі 5 022,22грн.

Дане нарахування судом перевірено, воно не суперечить вимогам чинного законодавства України, відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач, у зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 та у зв'язку з відновленням порушеного права позивача як власника об'єкта лізингу також просить суд стягнути з відповідача відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України збитки (реальні збитки) в розмірі 36 986,39грн., які складаються з послуг з юридичного консультування, юридичних послуг та з отриманих послуг на відповідальне зберігання. При цьому позивач просить компенсувати дані збитки з урахуванням ПДВ, посилаючись на той факт, що позивач є платником ПДВ.

Розглянувши дані вимоги позивача, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Приписами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

За змістом ст. 623 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заявлена до стягнення сума витрат на оплату юридично-консультаційних послуг (Договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012р.) в розмірі 30 586,39грн., витрат на оплату послуг з відповідального зберігання (договір відповідального зберігання від 01.09.2014р.) в розмірі 400,00грн. та витрат на отримання юридичних послуг (договір № 17/2010 від 09.06.2010р.) в розмірі 6 000,00грн., які, як зазначає позивач, він поніс у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобовязань не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеної в оглядовому листі від 14.01.2014р. № 01-06/20/2014 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог в частині стягнення збитків в розмірі 36 986,39грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення штрафу передбаченого п.п. 8.2.2. договору в сумі 1 627,53грн., зазначені позовні вимоги також визнано судом такими, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем, в порушення статей 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надано до матеріалів справи доказів направлення відповідачу відповідної вимоги.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11 994.39грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 14 463,48грн. плати за фактичний час користування об'єктом лізингу, 1 932,06грн. пені, 579,62грн. 3% річних та 5 022,22грн. збитків від інфляції.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 7, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. ст. 225, 226 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 530, 533, 610-612, 614, 623, 625, 806 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 12, 33, 43, 44, 49, 75 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, 1В, офіс В, ) - 11 994.39грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 14 463,48грн. плати за фактичний час користування об'єктом лізингу, 1 932,06грн. пені, 579,62грн. 3% річних, 5 022,22грн. збитків від інфляції, 645,14грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 36 986,39грн. збитків та 1 627,53грн. штрафу - відмовити.

Повне рішення складено 28.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_3