РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017Справа №910/19961/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8

про стягнення заборгованості 119 838,44 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Довгалюк А.В.

від відповідача: Кіщук Т.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 78 751,31 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 18 425,12 грн., 3 % річних у розмірі 2 532,82 грн., пеню у розмірі 4 378,93 грн. та штраф у розмірі 15 750,26 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 порушено провадження у справі № 910/19961/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 05.12.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи, зокрема документально підтверджений детальний обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми заборгованості за договором № 8309/4-13 від 19.07.2000 р. за період з 01.10.2013 р. та станом на листопад 2016 р. із зазначенням вартості фактично наданих та оплачених послуг водопостачання та водовідведення за кожним кодом класифікації 3-96, 3-50096 із зазначенням окремо холодної питної води, стоків та питної води на підігрів, докази на підтвердження часткового виконання відповідачем зобов'язань за договором № 8309/4-13 від 19.07.2000 р. за період з 01.10.2013 р. та станом на 31.07.2016 р. в розмірі 247 709,77 грн. (виписки з банківських рахунків з відтиском печатки банку); акти про зняття показників лічильників, погоджені та підписані відповідачем за спірний період; рахунки на спірну суму та за спірний період, які були виставлені відповідачем та підтвердження їх направлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 продовжено строк розгляду спору у даній справі на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 11.01.2017, за участю представників сторін.

11.01.2017 представник відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подав відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги в сумі 1713,74 грн., зазначивши, що позивачем не враховано пільги та субсидії.

У процесі розгляду спору судом в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва.

28.02.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідачем фактично за послуги з водовідведення гарячої води сплачено за спірний період 74 233, 59 грн., яка складається з 68 907, 99 грн. з розрахункового рахунку та 5 325, 60 грн. - казначейського рахунку УПНЗ, як пільги та субсидії, оскільки відповідачем за послугу з водовідведення гарячої води переплачено на 9 235,08 грн. (74 233, 59 грн. - 64 998, 51 грн.) дану переплату відповідач зарахував за послуги з постачання питної води та водовідведення і загальний борг склав 1 713, 74 грн., які перераховані позивачу платіжним дорученням № 14 від 02.12.2016.

Крім того, відповідач зазначає, що в частині вимог позивача щодо сплати холодної води, яка постачається для підігріву, то вартість та обсяг цієї послуги позивачем не доведена, а застосування тарифів на послугу з централізованого водопостачання є неправомірним.

01.03.2017 представник позивача через відділ автоматизованого документообігу суду подав додаткові заперечення на пояснення відповідача, в яких зазначає, що заборгованість відповідача за надані йому послуги за кодом 3-96 за період з 01.10.2013 по 31.07.2016 виникла у зв'язку із невірним застосуванням відповідачем тарифів на отримані послуги.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 01.03.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.07.2000 між Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку №8 (далі - абонент) укладено договір № 8309/4-13 на послуги водопостачання та водовідведення, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94 № 65 (далі - Правила).

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82; приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин; здійснює заміну, ремонт несправних водо лічильників, їх держперевірку за письмовою заявкою абонента, за його рахунок та попередньою оплатою вартості послуг, що надаються.

Згідно п. 2.2. договору, абонент, зокрема сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водо лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Якщо водолічильники відсутні, за узгодженням з постачальником, можливо застосувати інший засіб обліку використаної води, передбачений правилами (п. 3.3. договору).

Умовами п. 3.4. договору визначено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показниками водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водоспоживання, або іншим засобом, передбаченим п. 21.2 Правил.

У відповідності до п. 3.6. договору, абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Згідно п. 3.7. договору, у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Відповідно до п. 4.1. договору, за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20 % від несплаченої суми.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню у розмірі 0, 1 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Даний договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 5.1. договору).

Як стверджує позивач, відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором, внаслідок чого за кодом 3-96 за період з 01.10.2013 по 31.07.2016 утворилась заборгованість у розмірі 33 060, 79 грн. та за кодом 3-50096 за період з 01.03.2013 по 31.07.2016 виникла заборгованість у сумі 45 690, 52 грн. на підтвердження чого позивачем надано акти про зняття показань з приладу обліку та розшифровки рахунків абонента та платіжні вимоги-доручення.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» просить суд стягнути з відповідача 13 081, 39 грн. - інфляційних втрат, 1 628, 51 грн. - 3 % річних та 1 465, 97 грн. - пені нараховані на суму 33 060, 79 грн. по коду 3-96 та 5 343, 73 грн. - інфляційних втрат, 904,32 грн. - 3 % річних, 2 912, 96 грн. - пені нараховані на суму 45 690, 52 грн. по коду 3-50096, а також 15 750, 26 грн. - штрафу у розмірі 20 % від несплаченої суми.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 8309/4-13 на послуги водопостачання та водовідведення від 19.07.2000, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Житлово-комунальними послугами, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Частинами 1, 2 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 1.2 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені Наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року N 37,останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Пунктом 1.4 Правил № 37 передбачено, що: абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації; стічні води підприємств - це усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до пункту 2.4 Правил № 37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води, зокрема зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Судом встановлено, що позивач є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання (згідно із Законом - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільчих водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води) та водовідведення (згідно із Законом - це господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом).

Як пояснив позивач у процесі розгляду спору, відповідачу було присвоєно 2 (два) наступні коди:

1) 3-96 - на послуги з постачання питної води (холодної води);

2) 3-50096 - на послуги з постачання питної води для підігріву/гаряче водопостачання/.

Відповідач проти вищезазначеного заперечень не навів.

Доказів зворотного суду не надано.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Таким чином, враховуючи приписи чинного законодавства України, суд приймає пояснення позивача щодо присвоєння відповідачу код 3-96 на послуги з постачання питної води (холодної води) та коду 3-50096 - на послуги з постачання питної води для підігріву/гаряче водопостачання у якості належного доказу в порядку ст. 32 Господарського процесуального кодексу України

Судом встановлено, що за період з 01.10.2013 по 31.07.2016 позивач здійснив постачання відповідачу питної холодної води на загальну суму 203 327, 43 грн. по коду 3-96, що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку (вказані акти підписані відповідачем) та розшифровками рахунків абонента за спірний період, а також розгорнутим розрахунком заборгованості, який долучено позивачем до позовної заяви (за кодом 3-96).

Проте відповідач за надані послуги розрахувався частково у розмірі 170 266, 64 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями, внаслідок чого за Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку №8 утворилась заборгованість за надані послуги з постачання питної води (холодної води) та відведення її стоків за кодом 3-96 у розмірі 33 060, 79 грн.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідач провів оплату наявної заборгованості у розмірі 1 713, 74 грн. за кодом 3-96 за послуги з постачання питної води (холодної води), що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 02.12.2016 (копія у матеріалах справи).

Так, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі № 910/19961/16 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення боргу у розмірі 1 713, 74 грн. за кодом 3-96, які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після порушення провадження у справі.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі непогашеною залишилась заборгованість за кодом 3-96 за період з 01.10.2013 по 31.07.2016 у сумі 31 347, 05 грн.

Так, у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що позивачем не врахованого нараховані та перераховані Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської у м. Києві районної державної адміністрації пільги та субсидії.

Проте суд не погоджується з даним твердженням відповідача, оскільки судом досліджено наданий відповідачем лист № 7280 від 16.12.2016 Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації стосовно нарахованих і перерахованих пільг та субсидій, зокрема з холодного водопостачання та водовідведення мешканцям будинку ОСББ № 8, що знаходиться за адресою вул. Братиславська, буд. № 20 за період з 01.10.2013 по 31.07.2016 та доданий до позовної заяви розгорнутий розрахунок позовних вимог, з приводу чого суд відзначає, що останній складений позивачем з урахуванням пільг та субсидій, що вбачається у графі «Сплачено», яка складається з суми коштів які були сплачена відповідачем та суми коштів які надійшли до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» як пільги та субсидії за відповідний період.

Щодо посилання відповідача на зведений акт звірки взаєморозрахунків, зокрема за спожиту холодну воду по вул. Братиславській, 20, суд зазначає, що відповідний акт звірки є бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами: договором, актами, накладними, рахунками тощо.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.6. договору, абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був здійснювати розрахунки за договором у п'ятиденний термін з дня представлення позивачем платіжних документів до відповідних банківських установ.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 8309/4-13 на послуги з постачання питної води, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 31 347, 05 грн. заборгованості за кодом 3- 96 з постачання питної води.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 081, 39 грн. - інфляційних втрат, 1 628, 51 грн. - 3 % річних, 20% штрафу від несплаченої суми за кодом 3-96 (питна вода), суд відзначає наступне.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тож, приймаючи до уваги, що відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань, оскільки відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних, інфляційних втрат і встановив, що в останньому допущені помилки у визначенні розміру нарахування пені та інфляційних втрат, проте сума 3 % річних нарахована вірно.

Крім того, судом перевірено розмір штрафу у вигляді 20 % від несплаченої суми по коду 3-96.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 11 131 29 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання, сума 3 % річних - у розмірі 1 628, 51 грн. та 6 612, 16 грн. - штрафу у розмірі 20 % від несплаченої суми - нараховані на суму 33 060, 79 грн. по коду 3-96, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» просило суд стягнути з відповідача 1 465, 97 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання щодо оплати за питну воду (за кодом 3-96).

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 4.1. передбачено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20 % від несплаченої суми.

У той самий час, згідно п. 4.2. договору, сторонами передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15.

Таким чином, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги, що висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 ГПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, враховуючи те, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 465, 97 грн. пені за прострочення виконання грошових зобов'язань щодо оплати за питну воду за кодом 3-96 не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 45 690, 52 грн. за послуги з постачання холодної води для підігріву (гаряче водопостачання) за кодом - 3-50096, суд відзначає наступне.

Як встановлено судом вище, абонентський код 3-50096 присвоєно відповідачу на послуги з постачання питної води для підігріву/гаряче водопостачання.

Відповідно до ст. 11 ЦК, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Статтею 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" встановлено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України №190 від 27.06.2008 року затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України. Пунктом 1.1 передбачено, що Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до пункту 2.1 Правил договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги", яким, згідно пунктом 2.2 Правил № 190, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Пунктом 1.4 Правил встановлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил № 37, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (п. 3.1, 3.7 Правил).

В той же час, умовами спірного договору не передбачено обов'язку відповідача сплачувати позивачеві за спожиті послуги з постачання холодної водинапідігрів/гарячого водопостачання.

Договір № 8309/4-13 на послуги водопостачання та водовідведення від 19.07.2000 не регулює відносин сторін з приводу постачання відповідачеві холодної води на підігрів/гарачого водопостачаня та сплати її вартості, при цьому й інші договори, які б регулювали відносини між сторонами щодо поставки холодної питної води, яка використовується для приготування гарячої, суду не надані.

Таким чином, позивачем не доведено, що ним були встановлені з відповідачем відповідні відносини щодо постачання холодної води, яка використовується саме для виготовлення гарячої води/гаряче водопостачання.

При цьому прийняття стоків та послуги з постачання холодної води на підігрів - не є тотожними поняттями.

Вимог про стягнення з відповідача вартості прийнятих стоків суду не заявлено та, крім того, жодних первинних документів, з яких би можливо було дійти висновку про обсяг прийнятих від відповідача стоків, суду подано.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до п. п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги повинні відповідати з централізованого постачання гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

В той же час, господарська діяльність Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» полягає у постачанні споживачам саме питної холодної води.

Отже, позивачем безпідставно включено до розрахунку основного боргу суму заборгованості за надані послуги з постачання холодної води для її підігріву/гарячого водопостачання.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У ст. 34 вказаного нормативно-правового акту зазначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача решти заборгованості за послуги з постачання холодної води для підігріву/гарячого водопостачання (за кодом 3-50096), є необґрунтованими, та, відповідно задоволенню не підлягають.

Відповідно, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» в частині стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 - 5 343, 73 грн. - інфляційних втрат, 904,32 грн. - 3 % річних, 2 912, 96 грн. - пені та 9 138, 10 грн. штрафу у розмірі 20 % від несплаченої суми - нараховані на суму 45 690, 52 грн. по коду 3-50096 відповідно до п.п. 4.1 та 4.2. договору № 8309/4-13 на послуги водопостачання та водовідведення від 19.07.2000 та ст.ст. 611, 625 ЦК України також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов'язання, у задоволенні якого судом відмовлено.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/19961/16 припинити на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України в частині стягнення 1 713, 74 грн.

2. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково.

3. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 (02156, м. Київ, вул. Братиславська, буд. 20, ідентифікаційний код - 22893197) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-а, ідентифікаційний код - 03327664) 31 347 (тридцять одну тисячу триста сорок сім) грн. 05 коп. - заборгованості, 1 628 (одну тисячу шістсот двадцять сім) грн. 51 коп. - 3% річних, 11 131 (одинадцять тисяч сто тридцять одну) грн. 29 коп. - інфляційних втрат та 6 612 (шість тисяч шістсот дванадцять) грн. 16 коп. - штрафу у розмірі 20 % від несплаченої суми та 760 (сімсот шістдесят) грн. 79 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 06.03.2017.

Суддя Пригунова А.Б.