ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р. Справа № 911/3306/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. при секретарі судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Володарської районної державної адміністрації Київської області, Київська обл., смт. Володарка

до 1) Приватного підприємства Агрофірма Розволожжя, Київська обл., Сквирський район, с. Антонів

2) Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Київській області, м. Київ

3) Головного територіального управління юстиції у Київській області, м. Київ

про визнання права державної власності на земельну ділянку та зобовязання вчинити дії

та за зустрічним позовом приватного підприємства Розволожжя, Київська обл., Сквирський район, с. Антонів

до Володарської районної державної адміністрації Київської області, Київська обл., смт. Володарка

про визнання права власності на земельну ділянку площею 18,6851 га яка розташована за адресою: Київська обл., Володарський район, Гайворонська сільська рада.

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1, довіреність від 22.11.2016;

від відповідача1: ОСОБА_2, довіреність №9 від 10.12.2015

ОСОБА_3, довіреність №340 від 09.11.2016

від відповідача2: не зявився.

від відповідача3: не зявився.

Позивач, Володарська районна державна адміністрація Київської області звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до 1) Приватного підприємства Агрофірма Розволожжя, 2) Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Київській області, 3) Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання права державної власності на земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022, визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Володарської районної державної адміністрації від 19.11.2011 № 665, державного акту на право власності на земельну ділянку ПП «Агрофірма «Розволожжя» серії ЯМ № 335471 від 07.03.2012, рішення відділу Держкомзему ву Володарському районі щодо державної реєстрації 07.03.2012 земельної ділянки площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022 за ПП «Агрофірма «Розволожжя», дії та рішення державного реєстратора реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції щодо державної реєстрації 28.05.2013 права приватної власності ПП «Агрофірма «Розволожжя» на земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022.

21.11.2016 відповідачем 1 подано заяву про застосування строків позовної давності.

Також 21.11.2016 відповідачем 1 подано заяву про залишення позову без розгляду та клопотання про припинення провадження у справі, у задоволенні яких судом було відмовлено ухвалою від 23.11.2016.

21.11.2016 через канцелярію суду відповідачем 1 - ПП Агрофірма Розволожжя подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання права власності на земельну ділянку площею 18,6851 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Володарський район, Гайворонська сільська рада, яка ухвалою від 23.10.2016 прийнята до провадження для спільного розгляду із первісним позовом.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилається на те, що відповідно до протоколу №1 загальних зборів членів спілки громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк», акта прийому-передачі землі у власність приватному підприємству «Агрофірма «Розволожжя» від Спілки громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк» від 04.03.2009, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.05.2009, державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №335471 від 07.03.2012, спірна земельна ділянка ним була набута у власність правомірно, а тому дії позивача за первісним позовом є такими, що свідчать про невизнання його права власності та посилаючись на ст. 392 ЦК України просить визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку.

05.12.2016 представником відповідача 2 через канцелярію суду було подано лист, в якому зазначає, що він є неналежним відповідачем.

05.12.2016 представником відповідача 3 через канцелярію господарського суду Київської області було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки він позбавлений повноважень в частині прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а має лише контрольні, координуючі та організаційні функції в сфері державної реєстрації прав.

Через канцелярію суду представником позивача за первісним позовом було подано заперечення проти зустрічного позову, а також заяву від 05.12.2016 про зміну позовних вимог, в якій просить визнати право державної власності на земельну ділянку площею 18,6851 га сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області кадастровий номер :04:001:0022 та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження державною власністю шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності ПП Розволожжя на земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022 номер запису 1286069 від 28.05.2013.

Ухвалою суду від 07.12.2016 заяву від 05.12.2016 №06-28/2664 про зміну позовних вимог повернуто Володарській районній державній адміністрації Київської області.

27.12.2016 через канцелярію суду представником позивача за первісним позовом було подано заяву від 20.12.2016 про зміну позовних вимог, в якій просить визнати право державної власності на земельну ділянку площею 18,6851 га сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області кадастровий номер :04:001:0022 та скасувати державну реєстрацію права приватної власності ПП Розволожжя на земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022 номер запису 1286069 від 28.05.2013.

Стаття 22 ГПК України надає позивачу право збільшити, зменшити розмір позовних вимог, змінити підставу або предмет позову, відмовитися від позову повністю або частково.

В судовому засіданні 18.01.2017 на запитання суду, представником позивача було вказано на необхідність сприйняття цієї заяви у якості заяви, якою сформульовано остаточні позовні вимоги, які мають розглядатися судом та якою позивач відмовляється від решти позовних вимог, що було сформульовано у первісній редакції позовної заяви, зокрема вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Володарської районної державної адміністрації від 19.12.2011 №665, державного акту на право власності на земельну ділянку ПП Розволожжя серії ЯМ №335471 від 07.03.2012, рішення відділу Держкомзему Володарському районі Київської області щодо державної реєстрації 07.03.2012 земельної ділянки площею 18,6851 га сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022 за ПП Розволожжя як власником земельної ділянки.

В частині реєстрації права власності на земельну ділянку суд сприймає подану заяву у якості заяви, якою по іншому сформульовано позовні вимоги, що було визначено в первісній позовній заяві.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач має право до прийняття рішення відмовитися від позову.

Згідно ч. 1 ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

З огляду на викладене, враховуючи пояснення представника позивача, що заяву від 20.12.2016 слід сприймати у якості заяви, якою позивач відмовляється від частини позовних вимог, зазначена відмова приймається судом, а провадження у справі в цій частині припинено судом ухвалою від 18.01.2017.

Отже, подальший судовий розгляд за первісним позовом здійснювався щодо позовних вимог про визнання права державної власності на земельну ділянку площею 18,6851 га сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області кадастровий номер :04:001:0022 та скасувати державну реєстрацію права приватної власності ПП Розволожжя на земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022 номер запису 1286069 від 28.05.2013.

27.01.2017 через канцелярію суду від позивача за первісним позовом надійшли доповнення до заперечень проти зустрічного позову від 05.12.2016, в яких зазначив, що постановою Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №3-127гс16 зроблено правовий висновок, згідно з яким, виходячи зі змісту всіх редакцій ст. 120 Земельного кодексу України, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Згідно положень 120 ЗК України виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення договору оренди земельної ділянки. Тому, враховуючи викладене, спірна земельна ділянка, яка на момент оформлення ПП «Агрофірма «Розволожжя» права власності на нерухоме майно, придбане шляхом викуплених майнових сертифікатів, не перебувала у власності або у користуванні членів Спілки громадян співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк», не може автоматично переходити у власність відповідача.

Представники відповідача2, відповідача 3 в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвала суду від 06.02.2017 направлялась відповідачу 2 та відповідачу 3 з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що незявлення відповідача 2 та відповідача 3 не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника позивача1, позивача2 та третьої особи, за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених в позові, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 20.12.2016 та остаточно наполягав на задоволенні його позовних вимог, що складаються з вимог про визнання за права державної власності на земельну ділянку площею 18,6851 га, кадастровий номер :04:001:0022, яка розташована за адресою: Київська обл., Володарський район, Гайворонська сільська рада, що станом на час розгляду справи належить відповідачу, скасувати державну реєстрацію права приватної власності ПП Розволожжя на земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022 номер запису 1286069 від 28.05.2013. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні первісного позову повністю та просив задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ, від 05.12.1995, який зареєстрований в Книзі записів на право колективної власності на землю за №9, спілці селян «Маяк» належить право колективної власності на землю площею 1070,0 гектарів для сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення 5 сесії 22 скликання Гайворонської сільської ради від 01 грудня 1995 року.

04.03.2009 відбулися загальні збори членів Спілки громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк».

Загальний розмір пайового фонду Спілки громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк» - 1759311,93 гривень, з яких приватне підприємство «Агрофірма «Розволожжя» володіє майновими сертифікатами на суму 1750650,69 гривень, що становить 99,5% від загальної вартості майна спілки.

Згідно рішення загальних зборів Спілки громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк», оформленого протоколом №1 від 04.03.2009, приватному підприємству «Агрофірма «Розволожжя» було вирішено виділити в натурі та передати у власність майно Спілки на суму викуплених ним сертифікатів та земельних ділянок, в тому числі наступні господарські будівлі та споруд: свинарник-відгодівля, «А», 523,1 кв.м.; свинарник «Гейсиха», «Б», 1442,8 кв.м.; свинарник 2-х рядний, «В», 551,1 кв.м.; корівник 4-х рядний, «Г», 3314,3 кв.м.; корівник 4-х рядний, «Д», 3402,3 кв.м.; будівля електростанції, «З», 56,8 кв.м.; корівник 2-х рядний, «Л», 792,7 кв.м.; свинарник, «М», 895,2 кв.м.; ангар зерносховище, «Н», 768,2 кв.м.; вагова, «О», 8,6 кв.м.; нежитлова будівля, «П», 160,7 кв.м., а також земельну ділянку орієнтованою площею 21 га під МТФ, із земель спільної колективної власності, яка знаходиться в межах Гайворонської сільської ради і на якій розташовані зазначені вище господарські будівлі та споруди.

04.03.2009 Спілка громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк» та приватне підприємство «Агрофірма «Розволожжя» склали акт приймання передачі, відповідно до якого Спілка громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк» передала, а приватне підприємство «Агрофірма «Розволожжя» прийняла наступні обєкти нерухомості: свинарник-відгодівля, «А», 523,1 кв.м.; свинарник «Гейсиха», «Б», 1442,8 кв.м.; свинарник 2-х рядний, «В», 551,1 кв.м.; корівник 4-х рядний, «Г», 3314,3 кв.м.; корівник 4-х рядний, «Д», 3402,3 кв.м.; будівля електростанції, «З», 56,8 кв.м.; корівник 2-х рядний, «Л», 792,7 кв.м.; свинарник, «М», 895,2 кв.м.; ангар зерносховище, «Н», 768,2 кв.м.; вагова, «О», 8,6 кв.м.; нежитлова будівля, «П», 160,7 кв.м.

Таким чином до приватного підприємства «Агрофірма «Розволожжя» перейшло права власності на обєкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: Київська обл., Володарський район, с. Гайворон, вул. Шкільна, 2.

У звязку з цим Виконавчий комітет Гайворонської сільської ради видав приватному підприємству «Агрофірма «Розволожжя» свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.05.2009 на підставі рішення виконавчого комітету №12 від 12.05.2009, на наступні обєкти: свинарник-відгодівля, «А», 523,1 кв.м.; свинарник «Гейсиха», «Б», 1442,8 кв.м.; свинарник 2-х рядний, «В», 551,1 кв.м.; корівник 4-х рядний, «Г», 3314,3 кв.м.; корівник 4-х рядний, «Д», 3402,3 кв.м.; будівля електростанції, «З», 56,8 кв.м.; корівник 2-х рядний, «Л», 792,7 кв.м.; свинарник, «М», 895,2 кв.м.; ангар зерносховище, «Н», 768,2 кв.м.; вагова, «О», 8,6 кв.м.; нежитлова будівля, «П», 160,7 кв.м.

В подальшому на земельній ділянці, що була передана відповідачу 1 за рішенням від 04.03.2009 було збудовано доїльно-молочний блок з установкою «Паралель» 2х24, А, загальною площею 1377,1 кв.м. та на підставі рішення ХІІІ сесії VI скликання від 24.10.2011 №91-13-VI (П) Виконавчий комітет Гайворонської сільської ради видав приватному підприємству «Агрофірма «Розволожжя» свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.11.2011, а саме доїльно-молочний блок з установкою «Паралель» 2х24, А, загальна площа 1377,1 кв.м.

Вищезазначені обєкти нерухомості знаходилися на земельній ділянці, яка зазначена у Державному акті на право колективної власності на землю серії КВ, який зареєстрований в Книзі записів на право колективної власності на землю за №9, при цьому будь-який договір оренди земельної ділянки, на яких розташовано нерухоме майно, не укладався.

Зазначені обставини в перебігу розгляду справи сторонами не заперечувалися.

03.10.2011 відділом Держкомзему у Володарському районі Київської області видано висновок №210, яким визнано можливим безоплатну передачу земельної ділянки площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області за межами населеного пункту (кадастровий номер :04:001:0022) в приватну власність ПП «Агрофірма «Розволожжя».

Розпорядженням голови Володарської районної державної адміністрації від 19.12.2011 № 665 затверджено технічну документацію та передано у власність ПП «Агрофірма «Розволожжя» земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області за межами населеного пункту (кадастровий номер :04:001:0022).

Право власності на зазначену земельну ділянку оформлено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №335471 від 06.03.2012, виданим Володарською районною державною адміністрацією, який підтверджує виникнення у ПП «Розволожжя» права власності на земельну ділянку, площею 18,6851 га, на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області за межами населеного пункту кадастровий номер №:04:001:0022, цільове призначення: для іншого сільськогосподарського призначення.

07.03.2012 Відділом Держкомзему у Володарському районі Київської області проведено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем1, що підтверджується витягом Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-013 від 25.04.2013.

28.05.2013 право власності на спірну земельну ділянку за відповідачем 1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом із реєстру номер 4805724 від 13.06.2013.

Посилаючись на безпідставне виникнення у відповідача 1 права власності на зазначену земельну ділянку, на безпідставне позбавлення держави права власності на цю земельну ділянку, Володарська районна державна адміністрація Київської області звернулася до суду із розглядуваним позовом та просить визнати право державної власності на земельну ділянку площею 18,6851 га сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022 та скасувати державну реєстрацію права приватної власності ПП «Агрофірма «Розволожжя» на земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022.

Вбачаючи в діях позивача ознаки невизнання ним права приватної власності на спірну земельну ділянку, відповідач 1 звернувся до суду із зустрічним позовом та просить визнати за ним право власності на неї, нормативного обґрунтувавши свої позовні вимоги посиланням на ст. 392 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані позивачем та відповідачем 1 докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні як первісного так і зустрічного позовів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положенням статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України закріплено, що: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому в статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Згідно статті 43 Господарського кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Подати позов про визнання права власності може лише власник цього майна.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За приписами статті 78 Земельного кодексу України земля може знаходитися у державній, комунальній або приватній власності.

Тобто, діючим законодавством України на теперішній час не передбачено колективної форми власності.

Законом України «Про форми власності на землю» від 30.01.1992 року, який втратив чинність 11.12.2003 року в Україні було запроваджено поряд з державною-колективну і приватну форми власності на землю.

Згідно з ч. ч. 1 - 5 ст. 5 Земельного кодексу України (1990р.) суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів.

Відповідно до ч.1 ст.7, ч.3 ст. 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" об'єктом права колективної власності підприємства є, зокрема, земля. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених.

Положеннями Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 року № 1529/99 передбачено, зокрема, що відносини права колективної власності на земельні ділянки припиняються з часу ліквідації відповідних субєктів права колективні власності на землю та не допускають правонаступництва.

Згідно зі статтею 30 Земельного кодексу України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку. Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

З наведених норм Земельного кодексу України можна зробити висновок, що земельні ділянки, що не підлягали паюванню, повинні бути віднесені до земель запасу. При цьому, за відсутності формальної процедури такого віднесення, земельні ділянки набувають цього статусу автоматично, внаслідок не проведення їх розпаювання та не прийняття власникам цих земель (яким на час реорганізації КСП виступало підприємство в особі всіх його членів) відповідного рішення про передачу земель правонаступникам чи іншим фізичним та юридичним особам. Такі землі можуть бути відповідно до цього Кодексу передані у власність або надані в оренду громадянам, сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, що створені колишніми працівниками державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Водночас, як вже зазначалося рішенням загальних зборів Спілки громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк», оформленого протоколом №1 від 04.03.2009, приватному підприємству «Агрофірма «Розволожжя» було вирішено виділити в натурі та передати у власність майно Спілки на суму викуплених ним сертифікатів та земельних ділянок, в тому числі земельну ділянку орієнтованою площею 21 га під МТФ, із земель спільної колективної власності, яка знаходиться в межах Гайворонської сільської ради і на якій розташовані зазначені вище господарські будівлі та споруди.

Зазначене рішення станом на час розгляду справи недійсним не визнано.

В подальшому ПП «Агрофірма «Розволожжя» було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №335471 від 06.03.2012, земельна ділянка площею 18,6851 га, кадастровий номер :04:001:0022.

07.03.2012 Відділом Держкомзему у Володарському районі Київської області проведено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем1, що підтверджується витягом Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-013 від 25.04.2013.

28.05.2013 право власності на спірну земельну ділянку за відповідачем 1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом із реєстру номер 4805724 від 13.06.2013.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, вищенаведеними актами законодавства чітко встановлено, що офіційним підтвердженням права власності на земельну ділянку є державна реєстрація такого права.

Судом встановлено, що станом на час звернення позивача до суду із первісним позовом та на час прийняття судом цього рішення право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав саме за відповідачем 1.

Факт такої реєстрації засвідчує визнання державою приналежність права власності на спірну земельну ділянку відповідачу 1.

З огляду на це, звернення позивача із позовом про визнання за державою права власності на земельну ділянку, що на відповідній правовій підставі обліковується як власність ПП «Агрофірма «Розволожжя» , вбачається судом безпідставним чи, принаймні, передчасним.

Як вже зазначалося, такий спосіб захисту прав як визнання права, а в контексті розглядуваних правовідносин, визнання права власності на земельну ділянку, може бути обрано та застосовано з ініціативи самого титульного власника, в тому випадку, коли його право не визнається іншими особами, і довести приналежність цього права саме позивачу, як власнику не можливо у інший спосіб, ніж визнання цього факту судом.

Тобто подання такого позову (визнання права власності), особою що не є власником (титульним власником) станом на час розгляду справи є неправомірним, несправедливим способом захисту права, застосування якого позбавляло б титульного законного власника та володільця законодавчих гарантій непорушності його права власності, адже задоволення такого позову призведе до фактичного позбавлення власника того майна, яке такий власник підставно вважає своїм.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач за первісним позовом посилається на положення ст. 152 Земельного кодексу України, відповідно до якої визнання прав є одним із способів захисту права громадян та юридичних осіб на земельні ділянки.

Водночас ця ж норма передбачає, що застосування такого способу захисту можливе лише власником земельної ділянки та з метою захисту існуючого, наявного у позивача права власності.

В свою чергу, недоведення позивачем наявності у нього суб'єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, а саме права власності на спірну земельну ділянку, виключає можливість задоволення позовних вимог, які заявлено на підставі статті 392 Цивільного кодексу України та ст.152 Земельного кодексу України.

Встановивши, що позивач власником спірної земельної ділянки не є, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Відмовляючи у позові судом також прийнято до уваги, що права держави, що офіційно визнала право власності ПП «Агрофірма «Розволожжя» на спірну земельну ділянку в контексті змісту ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не можуть захищатися у спосіб подання позову про визнання права власності на земельну ділянку, адже відсутні докази скасування чи визнання недійсними тих правових підстав, що стали передумовою для виникнення у відповідача 1 права власності на спірну земельну ділянку.

Відповідно ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що безоплатній передачі у приватну власність спірної земельної ділянки передувало рішення загальних зборів Спілки громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк», оформленого протоколом №1 від 04.03.2009, згідно якого було вирішено передати ПП «Агрофірма «Розволожжя» майно спілки та земельні ділянки та Розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області від 19.12.2011 №665 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ПП «Агрофірма «Розволожжя» на території Гайворонської сільської рада», які не визнані недійсними та не скасовані, а здійснювати відповідну перевірку зазначених правових підстав судом з власної ініціативи, в межах справи ініційованої позивачем за неправильно обраним способом захисту, вбачається судом безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні первісних позовних вимог про визнання права державної власності на земельну ділянку площею 18,6851 га сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022.

Рішення суду про відмову у задоволенні вимог про визнання права державної власності на земельну ділянку площею 18,6851 га сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022, зумовлює висновки суду і про відмову в задоволенні похідних вимог про скасування державної реєстрації права приватної власності ПП «Агрофірма «Розволожжя» на земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022.

Приймаючи рішення в цій частині судом також враховано, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

В перебігу розгляду справи, позивачем за первісним позовом не доведено, що подання позову, в контексті того, що саме позивач сприяв відповідач 1 у отриманні спірної земельної ділянки у власність, прийнявши відповідне розпорядження та видавши державний акт на право власності на землю, є необхідною мірою для відновлення державних інтересів, особливо в умовах, коли право власності відповідача 1 офіційно визнано державою у спосіб проведення відповідної реєстрації цього права в Державному реєстрі прав.

Відсутність відповідної мотивації для вжиття судом заходів судового захисту державних інтересів, у спосіб втручання у право відповідача 1 на вільне володіння своїм майном, недоведеність можливості дотримання принципу пропорційності під час вирішення цієї справи, якщо б судом було прийнято рішення на користь позивача держави, унеможливлює задоволення такого позову з цих підстав.

Таке рішення (про задоволення позову) призвело б і до порушення принципу правової визначеності, як одного із елементів верховенства права, що надає особі право розраховувати на визнання державою факту свого правомірного володіння майном, якщо набуття цього права супроводжувалося самою державою у спосіб прийняття відповідних розпоряджень, видачі відповідних правовстановлюючих документів та проведення відповідної реєстрації прав.

А тому, оскільки особа має справедливі очікування на те, що держава в цьому випадку діяла правомірно та ретроспективний перегляд обставин набуття нею права власності на майно не можливий, в силу зазначеного принципу, позбавлення особи такого права, за наведених обставин, свідчило б про системне порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інші доводи позивача за первісним позовом судом до уваги не приймаються, адже не відповідають предмету позову та висновків суду не спростовують.

Заява відповідача 1 про застосування строку позовної давності судом по суті не розглядається, оскільки судом не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача за первісним позовом, наслідком чого стало прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову по суті позовних вимог, коли як перевірка дотримання строків позовної давності при звернення до суду може мати місце, коли судом буде встановлено що право позивача є порушеним та таким, що підлягає судовому захисту.

Щодо зустрічного позову суд приходить до наступних висновків.

Приватне підприємство «Агрофірма «Розволожжя» стверджує, що Володарська районна державна адміністрація Київської області заперечує наявність у нього права власності на спірну земельну ділянку, у звязку з чим відповідач 1 звернувся до суду із зустрічним позовом та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 18,6851 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Володарський район, Гайворонська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки: для іншого сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :04:001:0022.

Приватне підприємство «Агрофірма «Розволожжя» вважає, що відповідно до протоколу №1 загальних зборів членів спілки громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк», акта прийому-передачі землі у власність приватному підприємству «Агрофірма «Розволожжя» від Спілки громадян-співвласників майна реорганізованої спілки селян «Маяк» від 04.03.2009, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.05.2009, державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №335471 від 07.03.2012, зазначена земельна ділянка ним була набута у власність правомірно.

Нормативно, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги відповідач 1 посилається на положення ст. 392 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено судом станом на час прийняття цього рішення право приватної власності ПП «Агрофірма «Розволожжя» на земельну ділянку площею 18,6851 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0022 офіційно визнано державою у спосіб проведення його державної реєстрації в Державному реєстрі прав.

Судом вже зазначалося, що згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, вищенаведеними актами законодавства чітко встановлено, що офіційним підтвердженням права власності на земельну ділянку є державна реєстрація такого права.

Подання позивачем за первісним позовом свого позову про визнання права на земельну ділянку, не може вважатися відповідачем 1 як обставина, що порушує право власності, що обовязково потребує вжиття зустрічних заходів у вигляді подання власного позову із аналогічними вимогами.

Така позиція відповідача 1 вбачається судом хибною, адже підстав вдаватися до ініціювання власного позову про захист права у відповідача 1 не має.

На думку суду, подання певними особами позовів про визнання свого права власності на майно, що на відповідній правовій підставі належить та зареєстровано за відповідачем, не завжди та не обовязково може свідчити, що такими діями порушується право власності відповідача.

Подання титульним власником позову про визнання права власності можна вважати виправданим коли через невизнання цих прав іншою особою, власник позбавлений повною мірою можливості реалізувати своє право власності. Найчастіше такий спосіб захисту необхідно застосовувати у випадку, коли особа не може підтвердити своє право власності відповідними правовстановлюючими документами. Тобто кінцевою метою є відповідне офіційне підтвердження свого права належними правовстановлюючими документами, якими можуть бути як рішення суду, офіційні державні акти чи відповідні записи в Державному реєстрі прав.

Як вже зазначалося право власності ПП «Агрофірма «Розволожжя» офіційно визнано державою, видано державний акт та проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав, а тому жодних підстав для ініціації власного позову про визнання права власності кожного разу, коли інша особа заявлятиме, що земельна ділянка не належить йому у ПП «Агрофірма «Розволожжя» не має, адже кожного разу заперечення іншої сторони можуть спростовуватися посиланням на наявні правовстановлюючі документи та факт державної реєстрації прав.

З огляду на те, що будь-яке звернення до суду із позовом має на меті захист порушеного права, то у випадку із зустрічним позовом ПП «Агрофірма «Розволожжя» суд не вбачає в діях позивача за первісним позовом вчинення ознак дій, що свідчать про порушення права відповідача 1.

Метою звернення позивача було довести, що право власності на спірну земельну ділянку належить державі та визнати за державою право власності на цю земельну ділянку, та оскільки судом у задоволенні первісного позову відмовлено, інтереси відповідача 1 щодо визначеності та непорушності його права власності можна вважати захищеними, принаймні, в контексті сформульованих позивачем позовних вимог.

Абсолютно бездієвим виглядатиме рішення суду яким би було задоволено зустрічний позов, оскільки його задоволення та визнання права власності на земельну ділянку, що вже і так належить ПП «Агрофірма «Розволожжя», що офіційно підтверджено належними та допустимим доказами, матиме значення лише в контексті обставин, що розглядаються судом у межах конкретної справи.

Жодних наслідків, таке рішення для справи, яка буде чи може бути ініційовано іншою особою, з іншими позовними вимогами та обставинами, якими такі вимоги будуть обґрунтовані, не матиме, що вимагатиме від власника майна, якщо пристати на його позицію, подання нового позову про визнання свого права власності, що не вбачається судом виправданим та підставним.

З огляду на викладене, в межах цієї справи, відповідачем 1 не доведено, а судом не встановлено необхідності у вжитті заходів судового захисту права власності відповідача 1 у спосіб задоволення його зустрічного позову, з тих підстав, що в контекст первісного позову, право власності відповідача 1 не можна вважати таким, що порушене та підлягає судовому захисту у спосіб задоволення зустрічного позову про визнання права власності, з посиланням на існуючі та не оспорені документи, що, як передували виникненню права власності на земельну ділянку, так і ті, якими таке право фактично підтверджено.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову про визнання за приватним підприємством «Агрофірма «Розволожжя» право власності на земельну ділянку площею 18,6851 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Володарський район, Гайворонська сільська рада, цільова призначення земельної ділянки: для іншого сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :04:001:0022.

Керуючись ст .ст. ст.ст. 32-34, 44, 49, 60, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 22.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.02.2017.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник