ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.02.2017 Справа № 904/11594/16

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоміст", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення суми основного боргу у розмірі 5768136грн.04коп., пені у розмірі 668410грн.93коп., 3% річних у розмірі 69484грн.94коп. та інфляційної складової у розмірі 232090грн.23коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. №01 від 17.01.2017р.;

Від відповідача: ОСОБА_2, дов. №228-4016 від 22.04.2011р.

ОСОБА_3, дов. №101-4016 від 01.07.2016р.

В судовому засіданні від 14.02.2017р. було оголошено перерву до 27.02.2017р., в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоміст" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" з позовом про стягнення суми основного боргу в розмірі 5768136грн.04коп., пені в розмірі 668410грн.83коп., 3% річних в розмірі 69484грн.94коп. та суми інфляційної складової в розмірі 232090грн.23коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №1601361 від 24.03.2016р., в частині розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2016р. було порушено провадження у справі. Справа призначалась до розгляду в судових засіданнях на 18.01.2017р., 01.02.2017р., 14.02.2017р. та 27.02.2017р.

16.01.2017р. на адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення судового засідання, призначеного на 18.01.2017р., на іншу дату у звязку з неможливістю направити в судове засідання свого повноважного представника. Вказане клопотання було задоволено судом, розгляд справи відкладений.

01.02.2017р. позивач надав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно відповідача, яке за твердженням позивача не приймають участі у виробничій діяльності. В обґрунтування заяви про забезпечення позову №1/61 від 31.01.2017р., позивач посилається на той факт, що відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2016р. у справі №910/2114/16, яке було змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016р., з відповідача було стягнуто 128988853грн.82коп. На теперішній час Вищим господарським судом України розглядається касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів". Вказані обставини, на думку позивача, можуть утруднити виконання рішення у цій справі або взагалі спричини повне невиконання його.

Дослідивши вказану заяву, суд відмовляє в його задоволенні з наступних підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З огляду на викладене, відсутні підстави для вжиття заходів до забезпечення позову.

Також, 01.02.2017р. позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до тексту вказаної заяви позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 5768136грн.04коп., пеню в розмірі 946416грн.00коп., 3% річних в розмірі 99334грн.14коп. та суму інфляційної складової в розмірі 391062грн.93коп. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Відповідач 14.02.2017р. надав відзив на позов, в якому не погоджується із позовними вимогами. Відповідач визнає факт прострочення виконання грошового зобов'язання в частині оплати суми основного боргу в розмірі 5768136грн.04коп. При цьому, відповідачем був наданий контррозрахунок сум пені, 3% річних та суми інфляційної складової.

Крім того, 14.02.2017р. відповідач надав клопотання про зменшення розміру пені на 80%. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає, що його підприємство також знаходиться у скрутному фінансовому становищі та надав відповідні документи на підтвердження вказаного факту. Крім того, відповідач стверджує, що намагався врегулювати спір шляхом укладення з позивачем мирової угоди.

14.02.2017р. позивач надав заяву про уточнення і збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до тексту вказаної заяви позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 5768136грн.04коп., пеню в розмірі 1006674грн.55коп., 3% річних в розмірі 105870грн.64коп. та суму інфляційної складової в розмірі 464683грн.00коп. Перевіривши повноваження особи, яка підписала заяву про збільшення розміру позовних вимог, дослідивши обставини, викладені в ній, та встановивши, що заява позивача відповідає вимогами чинного законодавства України, суд прийняв заяву про уточнення і збільшення розміру позовних вимог до розгляду.

Таким чином, з урахуванням заяви позивача про уточнення і збільшення розміру позовних вимог, предметом розгляду у справі є стягнення з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоміст" суми основного боргу в розмірі 5768136грн.04коп., пені в розмірі 1006674грн.55коп., 3% річних в розмірі 105870грн.64коп. та суми інфляційної складової в розмірі 464683грн.00коп.

27.02.2017р. позивач надав клопотання, в якому просить відмовити Публічному акціонерному товариства "Нікопольський завод феросплавів" в задоволенні клопотання про зменшення пені на 80%. В обґрунтування правової позиції позивач зазначає, що відповідачем до теперішнього часу не була сума основного боргу за поставлений товар на суму 5768136грн.04коп. Разом з тим, позивач стверджує, що його підприємство також знаходиться у скрутному фінансовому становищі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

24.03.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоміст" (далі постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (далі покупець) підписаний договір поставки №1601361 (далі договір). За умовами зазначеного договору постачальник зобовязується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, марка, вид, сорт, ціна вказується у специфікації (додатку) до цього договору (далі товар), яка є його невід'ємною частиною, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і за умовами, передбаченими цим договором.

Відповідно до пункту 3.3 договору постачальник зобовязується поставити товар покупцеві у строки, визначені специфікацією до даного договору, з урахуванням умов, передбачених розділом 3 цього договору.

Згідно з пунктом 3.5 договору зобовязання постачальника щодо постачання товару вважаються виконаними в момент підписання покупцем акта прийому передачі товару. Поставка товару здійснюється у технічно справному транспортному засобі, а у разі поставки залізничним транспортом у технічно справних вагонах.

Положеннями пункту 4.1 договору визначено, що загальна вартість товару за цим договором складає суму партій товару за всіма специфікаціями до даного договору.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що порядок оплати і форма розрахунків вказуються сторонами в специфікаціях до даного договору.

За приписами пункту 8.3 договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар згідно з цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми вартості несплаченого товару.

24.03.2016р. сторони підписали специфікацію №1/1601361, якою узгодили поставку товару на суму 2860000грн.00коп. Вказана специфікація підписана та скріплена печатками сторін без зауважень та заперечень до неї. Строк поставки за вказаною специфікацією (з урахуванням додаткової угоди №1/1602244 від 29.04.2016р.) становить березень-квітень-травень 2016р.

Відповідно до пункту 3 специфікації №1/1601361 від 24.03.2016р., оплата кожної партії товару здійснюється покупцем в гривнях шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати постачання, на підставі виставлених рахунків та підтвердження кількості та належної якості товару.

Згідно з пунктом 4 специфікації №1/1601361 від 24.03.2016р., датою постачання та переходу права власності до покупця на товар, є дата вказана на штемпелі залізничної накладної станції Нікополь Придніпровської залізниці.

24.03.2016р. сторони підписали специфікацію №2/1601362, якою узгодили поставку товару на суму 2600000грн.00коп. Вказана специфікація підписана та скріплена печатками сторін без зауважень та заперечень до неї. Строк поставки за вказаною специфікацією (з урахуванням додаткової угоди №1/1602244 від 29.04.2016р.) становить березень-квітень-травень 2016р.

Відповідно до пункту 3 специфікації №2/1601362 від 24.03.2016р., оплата кожної партії товару здійснюється покупцем в гривнях шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати постачання, на підставі виставлених рахунків та підтвердження кількості та належної якості товару.

Згідно з пунктом 4 специфікації №2/1601362 від 24.03.2016р., датою постачання та переходу права власності до покупця на товар, є дата вказана на штемпелі залізничної накладної станції Нікополь Придніпровської залізниці.

На виконання умов договору та специфікацій до нього позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 5768136грн.04коп., що підтверджується актами прийому передачі товару та залізничними накладними, які наявні в матеріалах справи.

Враховуючи положення пункту 4.6 договору та пункту 3 специфікацій до нього, відповідач був зобовязаний сплатити вартість товару отриманого на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №26/04-1 від 26.04.2016р. та залізничної накладної №53657193 в строк до 27.06.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №26/04-2 від 26.04.2016р. та залізничної накладної №53656898 в строк до 27.06.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №29/04-1 від 29.04.2016р. та залізничної накладної №53747523 в строк до 28.06.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №29/04-2 від 29.04.2016р. та залізничної накладної №53747457 в строк до 28.06.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №29/04-3 від 29.04.2016р. та залізничної накладної №53747457 в строк до 28.06.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №01/05-1 від 01.05.2016р. та залізничної накладної №53794491 в строк до 30.06.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №02/05-1 від 02.05.2016р. та залізничної накладної №53858759 в строк до 01.07.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №03/05-1 від 03.05.2016р. та залізничної накладної №53858726 в строк до 04.07.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №03/05-2 від 03.05.2016р. та залізничної накладної №53866471 в строк до 04.07.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №08/05-1 від 08.05.2016р. та залізничної накладної №53985628 в строк до 07.07.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №12/05-2 від 12.05.2016р. та залізничної накладної №53985594 в строк до 11.07.2016р. (включно); на підставі акту прийому передачі вугільної продукції №21/05-1 від 21.05.2016р. та залізничної накладної №48208664 в строк до 20.07.2016р. (включно).

Варто зазначити, що до актів прийому передачі вугільної продукції №08/05-1 від 08.05.2016р. та №12/05-2 від 12.05.2016р., були підписані акти коригування №17/05-1/кор від 17.05.2016р. та №18/05-1/кор від 18.05.2016р. відповідно. З урахуванням актів коригування вартість товару, поставленого згідно з актом прийому передачі вугільної продукції №08/05-1 від 08.05.2016р. становить 979928грн.24коп., а згідно з актом прийому передачі вугільної продукції №12/05-2 від 12.05.2016р. 574424грн.20коп.

Відповідач своїх зобов'язань щодо оплати отриманого товару належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 5768136грн.04коп.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобовязання, доказів припинення відповідних зобовязань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 5768136грн.04коп., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

На підставі пункту 8.3 договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 25.06.2016р. по 14.02.2017р. в розмірі 1006674грн.55коп.

Положеннями частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України визначено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При перевірці розрахунку пені, наданого позивачем, судом було встановлено, що при нарахуванні пені позивачем не було враховано положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України та частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

За результатом зробленого судом розрахунку, судом встановлено, що загальний період нарахування пені повинен становити з 28.06.2016р. по 21.01.2017р. Сума пені за загальний період з 28.06.2016р. по 21.01.2017р. становить 869884грн.67коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 136789грн.67коп. слід відмовити.

Пеня є заходом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання відповідачем. Наявність статусу неприбуткової організації не звільняє від несення відповідальності, але разом з тим може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд при винесенні рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За наведених обставин, суд частково задовольняє клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та зменшує розмір штрафних санкцій, а саме - пені з 869884грн.67коп. до 695907грн.74коп.

При цьому, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат в розмірі 464683грн.00коп. за загальний період з червня 2016р. по січень 2017р. та 3% річних в розмірі 105870грн.64коп. за загальний період з 25.06.2016р. по 14.02.2017р.

За результатами зробленого судом розрахунку, інфляційні витрати та 3% річних через несплату суми боргу становили суми в більшому розмірі ніж заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим, суд не наділений правом збільшувати розмір позовних вимог, це виключне право позивача. При цьому, стягнення суми в меншому розмірі є правом позивача. З огляду на викладене, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення суми інфляційних витрат в розмірі 464683грн.00коп. та 3% річних в розмірі 105870грн.64коп.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоміст" до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про суми основного боргу за поставлену вугільну продукцію в розмірі 5768136грн.04коп., пені в розмірі 1006674грн.55коп., 3% річних в розмірі 105870грн.64коп. та суми інфляційної складової в розмірі 464683грн.00коп. задовольнити частково.

Зменшити розмір штрафних санкцій, а саме - пені з 869884грн.67коп. до 695907грн.74коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (ідентифікаційний код: 00186520; місцезнаходження: 53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоміст" (ідентифікаційний код: 39851654; місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 43- В) суму основного боргу за поставлену вугільну продукцію в розмірі 5768136грн.04коп., пеню в розмірі 695907грн.74коп., 3% річних в розмірі 105870грн.64коп., суму інфляційної складової в розмірі 464683грн.00коп. та судовий збір в розмірі 108128грн.61коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відмовити в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів із забезпечення позову.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 27.02.2017р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 06.03.2017р.

Суддя ОСОБА_4