КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. справа№ 910/19980/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Матвєєва Н.Ф.

відповідача - Климкович Ю.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002"

на рішення Господарського суду м. Києва від 11.01.2017 р.

у справі № 910/19980/16 (суддя - Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - відповідач) про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 20.01.2014 р. № 00009095.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.01.2017 р. у справі № 910/19980/16 у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 11.01.2017 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що договір про фінансовий лізинг № 00009095 від 20.01.2014 р. не містить відомостей щодо процентної ставки, за якою визначались лізингові платежі у виді процентів, тобто фактично не встановлено розміру лізингових платежів, що свідчить про невідповідність положень договору в частині визначення розміру лізингових платежів приписам Закону України "Про фінансовий лізинг"; також позивач зазначає, що в оспорюваному договорі не зазначено максимального розміру збільшення процентної ставки, останній не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставки LIBOR на певний період.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 р. було порушено апеляційне провадження у справі № 910/19980/16, а розгляд справи призначено на 28.02.2017 р.

22.02.2017 р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про витребування від відповідача додаткових доказів, зокрема, доказів на підтвердження внесення Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до Державного реєстру фінансових установ станом на дату укладення договору фінансового лізингу № 00009095 від 20.01.2014 р.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вказаного клопотання про витребування доказів, оскільки станом на момент укладення спірного договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" не було внесено до Державного реєстру фінансових установ, у зв'язку з чим відповідач не зможе надати відповідний документ.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Розглянувши в судовому засіданні вказане клопотання, судова колегія дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" має право надавати послуги з фінансового лізингу в силу п. 2.1 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами; довідка про взяття на облік юридичної особи ФЛ № 883 наявна в матеріалах справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.01.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" (далі - лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009095, предметом якого є транспортний засіб (об'єкт лізингу) VW Touareg NF 3.01 V6 TDI, рік виробництва 2013, двигун № СRС 146356

Згідно договору, умовами лізингу є:

- вартість об'єкту лізингу - еквівалент 63 400,00 дол США, 531 292,00 грн;

- Авансовий платіж - еквівалент 12 680,00 дол США;

- Обсяг фінансування - еквівалент 50 720,00 дол США;

- Залишкова вартість - еквівалент 0,00 дол США;

- Кількість лізингових платежів - 60;

- Строк лізингу - 60 місяців;

- Лізинговий платіж - еквівалент 1 449,40 дол США.

Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалентів в дол. США, зазначених вище, відповідно до п. 6.3, та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання (вказані вище еквіваленти в дол. США) лізингоодержувач на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені в гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору про фінансовий лізинг. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватися лізингодавцем та вказуватися у рахунках, що підлягатимуть сплаті лізингоодержувачем.

Як передбачено п. 3.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі - умови), Порше Лізинг Україна придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та даного контракту.

Відповідно до п. 3.4 умов після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу у Порше Лізинг Україна за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за даним контрактом. За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за контрактом, не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об'єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином.

Згідно з п. 4.2 умов визначено, що після завершення строку дії даного контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за даним контрактом і виконання всіх зобов'язань лізингоодержувачем, право власності на об'єкт лізингу перейде до лізенгоодержувача. З цією метою сторони укладають договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений Порше Лізинг Україна. Положенням даного пункту застосовуються незалежно від стану об'єкта лізингу на момент сплати останнього лізингового платежу та/або інших платежів.

Пунктом 5.4 умов передбачено, що лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об'єкту лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та Порше Лізинг Україна акту прийому-передачі. Будь-які дефекти об'єкта лізингу фіксуються в акті прийому-передачі. Якщо з боку лізингоодержувача немає заперечень в акті прийому-передачі, об'єкт лізингу вважається таким, що був прийнятий лізингоодержувачем в ідеальному стані та у відповідності до вимог останнього.

Відповідно до п. 6.1 умов для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь Порше Лізинг Україна платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування).

Згідно з п. 6.3 умов сторони погоджуються, лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь відповідача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання відповідачем суми, очікуваної станом на дату виконання контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долар США (яку обумовлено сторонами в контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком) або Національним банком України, як буде обрано за рішенням відповідача, станом на дату коли кожен платіж підлягає здійсненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в євро/доларах США (яку обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку. У разі нездійснення лізингоодержувачем лізингових платежів та інших платежів за новим обмінним курсом банку, відповідач матиме право припинити дію даного контракту відповідно до п. 12.6.8. цього контракту.

Пунктом 6.4.2 умов передбачено, якщо сторони домовились про змінну процентну ставку, застосовуватимуться наступні правила: графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі тримісячної ставки LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро (відповідно до умов Контракту). Тому якщо тримісячна ставка LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки об'єктів лізингу у більше ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу.

Згідно з п. 8.3.2 умов, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, відповідач має право розірвати контракт/ відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від позивача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до Графіку витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунку відповідача в гривнях (за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, визначених вище, відповідно до п. 6.3 та 6.3.1 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу) банківським переказом на банківський рахунок відповідача.

30.09.2016 р. державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Баздугановим О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52397371 з примусового виконання виконавчого напису № 1351 від 15.09.2016 р. приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. про повернення лізингоодержувачем ТОВ "Трансстандарт-2002" на користь лізингодавця ТОВ "Порше Лізинг Україна" об'єкта фінансового лізингу Volkswagen Touareg куз. WVGZZZ7PZED009657, 2013 р.в., білий, д.н.з. АА 6000 ОЕ, вартістю 846 788,25 грн.

Відповідно до п. 2 вказаної постанови боржнику необхідно добровільно виконати її вимоги у 7-денний термін.

19.10.2016 р. супровідним листом постанова про відкриття виконавчого провадження № 52397371 була надіслана на адресу позивача.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг № 00009095 від 20.01.2014 р., на думку позивача, не відповідає приписам Закону України "Про фінансовий лізинг", у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Як передбачено ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Частиною 2 сттатті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Як передбачено ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно з ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Так, укладаючи договір фінансового лізингу, сторони погодили, що згідно загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалентів в дол. США, зазначених вище, відповідно до п. 6.3, та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання (вказані вище еквіваленти в дол США) відповідача на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені в гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору про фінансовий лізинг. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватися лізингодавцем та вказуватися у рахунках, що підлягатимуть сплаті лізингоодержувачем.

Також сторони домовились, що лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях з обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Відповідно до умов укладеного договору вартість об'єкту лізингу становить еквівалент 63 400,00 доларів США у гривні 531 292,00, в т.ч. авансовий платіж на суму, що становить еквівалент 12 680,00 доларів США, також сторони погодили лізинговий платіж, що становить еквівалент у розмірі 1 449, 40 доларів США.

Згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійснені розрахунків, однак не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Відтак, коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 р. у справі № 3-133гс14.

Крім того, відповідно до п. 6.3 умов лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь відповідача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання відповідачем суми, очікуваної станом на дату виконання контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долар США (яку обумовлено сторонами в контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком) або Національним банком України, як буде обрано за рішенням відповідача, станом на дату коли кожен платіж підлягає здійсненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в євро/доларах США (яку обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Отже, укладаючи договір лізингу, сторони погодили те, що еквівалент об'єкту лізингу в доларах, та визначили розмір щомісячного платежу в еквіваленті доларів, а також те, що усі платежі мають сплачуватися в гривнях за обмінним курсом встановленого українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком) або Національним банком України, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Крім того, процентна ставка LIBOR є міжбанківською та розраховується як середньоарифметичне значення індивідуальних процентних ставок пропозицій ресурсів банків-членів британської асоціації.

Відповідно до діючих норм, LIBOR застосовується як Лондонська міжбанківська ставка пропозицій. Вказана ставка застосовується для розрахунків між банками та є величиною, яка свідчить про те, під які проценти банки можуть кредитувати один одного.

Постановою правління Національного банку України № 33 від 09.02.2005 р. рекомендовано банкам під час визначення ціни за залученими коштами в іноземній валюті орієнтуватися на розмір ставки LIBOR плюс 1-3 відсоткових пункти (в залежності від терміну залучення коштів).

Згідно постанови Правління Національного банку України № 363 від 03.08.2004 р., розмір ставки LIBOR доводиться щоденно службовим розпорядженням Національного банку України "Про офіційний курс гривні до іноземних валют", а також розміщується на офіційному web-сайті Національного банку України.

Відтак, застосування процентної ставки LIBOR передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України, а її застосування у спірному договорі не суперечить нормам діючого законодавства щодо цього виду договорів.

Також, з аналізу положень укладеного між сторонами договору лізингу вбачається, що до моменту повного виконання договору право власності на об'єкт лізингу належить відповідачу, а позивач отримує об'єкт лізингу у користування, і лише в разі належного виконання договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" набуває право власності на об'єкт лізингу.

Так, відповідно до умов договору строк лізингу складає 60 місяців та Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Планом відшкодування) передбачена щомісячна сплата лізингових платежів позивачем до 2019 року.

Таким чином, до моменту повного виконання договору право власності на об'єкт лізингу належить відповідачу, а позивач отримує об'єкт лізингу у користування, і лише у разі належного виконання укладеного договору набуде право власності на нього.

Однак, позивачем не було повністю сплачено лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями.

Крім того, відповідно до п. 8.3.2 умов, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, відповідач має право розірвати контракт/ відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від позивача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Таким чином, вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. виконавчого напису № 1351 від 15.09.2016 р. про повернення лізингоодержувачем ТОВ "Трансстандарт-2002" на користь лізингодавця ТОВ "Порше Лізинг Україна" об'єкта фінансового лізингу Volkswagen Touareg куз. WVGZZZ7PZED009657, 2013 р.в., білий, д.н.з. АА 6000 ОЕ, вартістю 846 788,25 грн та подальше відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого напису відбулося у відповідності до п. 8.3.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Доводи скаржника про відсутність у відповідача ліцензії (дозволу) для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів, судова колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; довірче управління фінансовими активами; діяльність з обміну валют; залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; фінансовий лізинг; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій та поручительств; переказ коштів; послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; факторинг; адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; управління майном для фінансування об'єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"; 13) операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів; 14) банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Як передбачено п. 2.1 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 р. № 21, юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності, зокрема: довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг.

Так, відповідно до Довідки про взяття на облік юридичної особи ФЛ № 387, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" є таким, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, дата прийняття та номер рішення про взяття на облік - 24.07.2008 р. № 883.

Враховуючи взяття на облік Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг підприємства відповідача як юридичну особу, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" правомірно надавало позивачу послуги у сфері фінансового лізингу.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 20.01.2014 р. № 00009095 є необґрунтованою.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.01.2017 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 11.01.2017 р. у справі № 910/19980/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/19980/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко