КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа№ 910/20412/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар - Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - Шпура Ю,В.

від відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта"

до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна"

про відшкодування шкоди у розмірі 50000 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до відповідача про відшкодування страхової виплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 позов задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" страхове відшкодування в розмірі 50000 грн., судовий збір в розмірі 1378 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Провідна" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 та прийняти нове, яким повністю задовольнити позов.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.02.2017.

Ухвалою суду від 02.02.2017 судове засідання було відкладено відповідно до ст. 77 ГПК України до 28.02.2017.

В судові засідання 02.02.2017 та 28.02.2017 з`явився представник позивача та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник апелянта у вказані судові засідання не з`являвся, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, встановивши, що наявні матеріали справи є достатніми для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, він не був позбавлений можливості подати додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів неможливості явки в призначені судові засідання вповноваженого представника, клопотання про відкладення розгляду справи не подавались, вирішив розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, встановивши наступне:

21 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Есо-Автотехнікс" був укладений договір добровільного страхування транспортних засобів № 1009522, за яким застраховано автомобіль марки Ford, д.н. НОМЕР_1.

16 листопада 2013 року в м. Сімферополь сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Ford, д.н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки БАЗ, д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

Відповідно до довідки ВДАІ Сімферопольського МУ ДТП сталося з вини водія автомобіля марки БАЗ, д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4, який порушив правила маневрування, складено адміністративний протокол АБ № 360841 за статтею 124 КУпАП.

Відповідно до дослідження № АА6619ОВ_дод-13.12/2 від 13.12.2013 р. матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові автомобіля Ford, д.н. НОМЕР_1, в результаті його пошкодження, визначений на підставі протоколу огляду і калькуляції відновлювального ремонту складає: 143237, 20 грн.

Страховик склав страховий акт № СТО-13-15015/1 від 13.04.2014, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 57471,53 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 57471,53 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 26035 від 30.04.2014.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що до нього перейшло право вимоги до відповідача щодо відшкодуванням останнім коштів, які були сплачені ним його страхувальнику, за пошкоджену машину, внаслідок ДТП, що відбулось через неправомірні дії страхувальника відповідача.

Відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог, зазначив, що позивачем не було надано відповідачу необхідних документів, щоб підтверджували вину їх страхувальника у даному ДТП, не надано можливості встановити події вказаної пригоди та здійснити оцінку механічних пошкоджень, що були завдані транспортному засобу страхувальника позивача, що є підставою для відмови у здійсненні компенсаційної виплати на користь позивача.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як зазначалось вище, 16 листопада 2013 року в м. Сімферополь сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Ford, д.н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки БАЗ, д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки БАЗ, д.н. НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" відповідно до полісу серія АС № 4240734, що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем.

Відповідно до страхового акту № СТО - 13-15015/1 від 13.01.2014, з урахуванням умов договору страхування, висновку автотоварознавчого дослідження № НОМЕР_1 від 13.12.2013, позивачем було здійснено розрахування страхового відшкодування.

Наявними матеріалами справи (платіжне доручення № 26035 від 30.04.2014) підтверджується факт сплати позивачем своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 57471 грн. з урахуванням франшизи.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, зокрема зазначав про те, що позивачем не надано доказів встановлення, відповідно до вимог чинного законодавства України, вини у скоєній ДТП саме водія, який керував застрахованої у їх компанії автомобілем, а саме не надано відповідної постанови суду.

Відповідно до довідки ВДАІ Сімферопольського МУ винним в даній ДТП визнано водія автомобіля БАЗ, д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 та за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП, складено адміністративний протокол АБ № 360841 за статтею 124 КУпАП.

Матеріали ДТП направлено до Центрального районного суду м. Сімферополя.

Позивачем було надіслано запит до Центрального районного суду м. Сімферополя щодо отримання копії постанови відносно ОСОБА_4 Відповіді на даний запит не отримано.

Враховуючи те, що територія Автономної республіки Крим визнана окупованою відповідно до Закону України " Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014, в позивача відсутня можливість отримати копію постанови про притягнення до відповідальності винної особи.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, місцевий суд зокрема послався на правовий висновок Вищого господарського суду України, викладений в постанові № 910/17113/15 від 27.01.2016, відповідно до якої Відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким названий вище громадянин був би притягнутий до відповідальності за скоєння ДТП не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст. 35 ГПК України таке рішення є обов'язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди

До зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних документальних доказів, встановити наявність /відсутність вини в діях, в даному випадку водія ОСОБА_4.

На виконання вимог ували Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017, представником позивача суду було надано копію пояснень самого водія ОСОБА_4, копію заяви про страхову виплату, що подавалась власником пошкодженого автомобіля Ford, д.н. НОМЕР_1, де, зокрема, зазначена схема ДТП, що мала місце 16.11.2013 та пояснення водія ОСОБА_3

Відповідно до наявних пояснень водія ОСОБА_4, вбачається, що останній зазначив про те, що він керуючи застрахованим автомобілем марки БАЗ, д.н. НОМЕР_2, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем Ford, д.н. НОМЕР_1.

Надана схема ДТП також надає можливість переконатись у тому, що зіткнення вказаних вище автомобілів відбулось саме через порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, враховуючи все вище зазначене, а також надані представником позивача докази вини в ДТП саме водія страхувальника відповідача та не спростування таких доказів відповідачем, колегія суддів приходить до висновку, що водієм ОСОБА_4 було порушено п.10.1 Правил дорожнього руху України в результаті чого відбулась вище вказана дорожньо-транспортна пригода, та вина останнього встановлена і доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З урахуванням зазначених норм чинного ЦК України, для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії.

На виконання вимог договору страховик виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 57471,53 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 26035 від 30.04.2014

Згідно статті 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Пункт 38.1.1. статті 38 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки БАЗ, д.н. НОМЕР_2, застраховано у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АС/4240734, ліміт за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза - 0,00 грн.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Ford, д.н. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, тому позовні вимоги позивача, що заявлені в рамках суми ліміту за шкоду заподіяну майну, а саме 50000 грн. правомірно визнані місцевим судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволенні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта", а тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 у справі № 910/20412/16- без змін.

Матеріали справи № 910/20412/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов