КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. справа№ 910/21187/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Лавринович В.О.

відповідача - Киричук Р.П.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ"

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.12.2016 р.

у справі № 910/21187/16 (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ"

до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

про визнання частково недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ" (далі - позивач) звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (далі - відповідач) про визнання недійсним п. 9.5 договору застави від 27.09.2011 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/21187/16 від 20.12.2016 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/21187/16 від 20.12.2016 р., Публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що п. 9.5 договору застави від 27.09.2011 р. укладено з порушенням вимог чинного законодавства та статуту позивача, оскільки підписаний генеральним директором позивача із перевищенням повноважень та без подальшого схвалення правочину зі сторони Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/21187/16, а розгляд справи призначено на 28.02.2017 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

15.10.2009 р. між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сбербанк", та Закритим акціонерним товариством "А.В.К.", правонаступником якого Приватне акціонерне товариство "А.В.К.", (далі - позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 04-В/09/22/ЮО, за умовами якого в користування позивача надані кредитні кошти.

27.09.2011 р. між Закритим акціонерним товариством "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Луганськ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ", (далі - заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сбербанк", (далі - заставодержатель), з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави (далі - договір застави), згідно з умовами якого заставодавець передав у заставу обладнання для виготовлення кондитерських виробів.

24.10.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Луганськ" та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" було укладено договір про внесення змін до договору застави (далі - договір про внесення змін від 24.10.2013 р.).

Відповідно до п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013 р., сторони домовились викласти п. 9.5 договору застави в наступній редакції: усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду htpp://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що пункт 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013 р., на думку позивача, є недійсним, оскільки укладений генеральним директором позивача із перевищенням повноважень та без подальшого схвалення правочину зі сторони Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ". Крім того, третейське застереження не відповідає вимогам Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Як передбачено ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

В силу вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про третейські суди" третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Як передбачено ст. 5 Закону України "Про третейські суди", юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Встановлено, що договір про внесення змін від 24.10.2013 р. від імені позивача підписано генеральним директором - ОСОБА_4, яка діяла на підставі статуту, зареєстрованого у новій редакції державним реєстратором виконавчого комітету Луганської міської ради Луганської області 30.09.2011 р., номер запису 1000202, наказу № 370-К від 02.04.2012 р., протоколу засідання Наглядової ради № 29 від 05.07.2013 р., протоколу № 3 від 23.10.2013 р. загальних зборів акціонерів (з рішенням про укладення цього договору).

Відповідно до п. 14.1 статуту позивача одноосібним виконавчим органом Товариства є генеральний директор Товариства, який обирається наглядовою радою Товариства.

Пунктом 14.2 статуту позивача передбачено, що до компетенції генерального директора Товариства належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до компетенції загальних зборів та наглядової ради Товариства.

Генеральний директор здійснює такі повноваження: вчиняє від імені Товариства усі правочини, укладає та підписує від імені Товариства угоди та договори з юридичними та фізичними особами резидентами та нерезидентами та забезпечує їх виконання. Значні правочини та правочини, щодо вчинення яких є заінтересованість, генеральний директор Товариства має право вчиняти за наявності попереднього рішення відповідного органу Товариства про вчинення такого правочину, наданого згідно цього статуту та чинного законодавства (п. 14.2.16 статуту позивача).

Згідно з п. 14.3 статуту позивача генеральний директор Товариства діє від імені Товариства без довіреності.

З протоколу № 3 від 23.10.2013 р. позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Луганськ" вбачається, що зборами були прийняті такі рішення:

- по питанню 4 порядку денного: надати згоду на внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії № 04-В-09/22/ЮО, укладеного ПАТ "АВК" з відповідачем 15.10.2009 р., а саме: змінити строк траншів за лімітом 2, збільшивши його до 365 днів; змінити графік погашення, а саме: погашення кредиту буде здійснюватись щомісячно останні 30 місяців кредитування, починаючи з квітня 2014 року по серпень 2016 року, рівними частинами в сумі по 1 666 666 доларів США, останній платіж в сумі 11 666 686 доларів США буде погашений до 14.09.2016 р.; в день внесення відповідних змін ПрАТ "АВК" повинна бути сплачена комісія за перегляд умов кредитування у розмірі 0,25% від суми 9 999 996 доарів США;

- по питанню 5 порядку денного: уповноважити директора ОСОБА_4 на укладення та підписання від імені Товариства договору про внесення змін до договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. від 27.09.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3314 та інших пов'язаних з ним договорів і документів тощо, які (зміни) пов'язані із зміною умов кредитування за Кредитним договором, що зазначені в питанні 4 порядку денного цього протоколу, а також з правом визначити на власний розсуд усі інші істотні умови договору про внесення змін, що не обговорені в питанні 4 порядку денного цього протоколу.

Таким чином, загальними зборами акціонерів Товариства було уповноважено генерального директора товариства-позивача - ОСОБА_4 на визначення на власний розсуд усіх істотних умов договору про внесення змін, що не обговорені в питанні 4 порядку денного цього протоколу.

Відтак, доводи скаржника про те, що у генерального директора позивача були відсутні повноваження для укладення договору про внесення змін від 24.10.2013 р., зокрема, в частині укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження в договорі, є необґрунтованими.

Крім того, скаржником не наведено жодної норми законодавства або пункту статуту позивача, положення яких вимагають обов'язкового отримання генеральним директором попередньої згоди будь-якого іншого органу позивача на укладення третейської угоди, або ж встановлюють обмеження його повноважень щодо укладення третейської угоди.

Доводи скаржника про те, що третейське застереження не відповідає ст. 12 Закону України "Про третейські суди", колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Так, позивач вважає, що оскільки регламент, який є істотною умовою третейської угоди, в редакції чинній на момент укладення третейської угоди, втратив свою чинність, а сторони не вносили змін до угоди, то третейською угодою передбачено розгляд справ згідно регламенту третейського суду, який втратив чинність, і це є порушенням ст. 12 Закону України "Про третейські суди".

Також, скаржник посилається на те, що умова третейського застереження стосовно одноособового розгляду спору суддею, призначеним головою обраного третейського суду з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду, не відповідає вимогам ст. 17 Закону України "Про третейські суди", оскільки вказаною статтею передбачена також можливість здійснення розгляду спору колегіально, а можливість формування складу третейського суду сторонами передбачена для вирішення конкретного спору (суди ad hoc).

Відповідно до п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013 р.: сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", тобто, сторони могли бути ознайомлені із регламентом, який був чинний на момент укладення третейської угоди і саме цей регламент (станом на 24.10.2013 р.) є істотною умовою третейської угоди.

Крім того, як вбачається із регламенту постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", до нього були внесені зміни згідно з наказом № 1961/5 Міністерства юстиції України від 30.10.2015 р., а згодом і згідно з рішенням Президента Всеукраїнської громадської організації "Союз інвесторів України" від 20.04.2016 р.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 9 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно з ч. 7 ст. 12 Закону України "Про третейські суди", у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Оскільки станом на момент укладення третейської угоди сторони посилалися на регламент, який був чинний на момент вчинення правочину, з текстом якого відповідно вони були ознайомлені, тому укладення третейської угоди з посиланням на діючий регламент було правомірним. А подальші зміни, які вносилися до регламенту, є підставою для внесення змін до третейського застереження, а не підставою його недійсності.

Як передбачено ч. 2 ст. 12 Закону України "Про третейські суди", якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Умовами третейського застереженням передбачено, що регламент постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 регламенту постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" формування складу третейського суду в Третейському суді здійснюється в порядку, встановленому цим регламентом або третейською угодою (третейським застереженням). Якщо інше не передбачено третейською угодою справа розглядається третейським суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності Третейського суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Рішення про колегіальний розгляд справи приймається головою Третейського суду.

За ст. 17 Закону України «Про третейські суди» формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду. Формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами. Якщо сторони не погодили іншого, то формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в такому порядку:

1) при формуванні третейського суду в складі трьох і більше третейських суддів кожна із сторін призначає чи обирає рівну кількість третейських суддів, а обрані у такий спосіб третейські судді обирають ще одного третейського суддю для забезпечення непарної кількості третейських суддів. Якщо одна із сторін не призначить чи не обере належної кількості третейських суддів протягом 10 днів після одержання прохання про це від іншої сторони або якщо призначені чи обрані сторонами третейські судді протягом 10 днів після їх призначення чи обрання не оберуть ще одного третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентного суду;

2) якщо спір підлягає вирішенню третейським суддею одноособово і після звернення однієї сторони до іншої з пропозицією про призначення чи обрання третейського судді сторони не призначать чи не оберуть третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентного суду. Головуючий складу третейського суду у справі та третейський суддя у випадку, передбаченому абзацом першим пункту 1 частини третьої цієї статті, обираються не менш як двома третинами від призначеного чи обраного складу суду шляхом відкритого голосування. Сторони та призначені чи обрані ними третейські судді при призначенні чи обранні у відповідних випадках третейських суддів або головуючого складу третейського суду повинні забезпечувати додержання вимог цього Закону.

Таким чином, третейське застереження, викладене у п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013 р., не суперечить вимогам ст. 17 Закону України "Про третейські суди", а умова щодо одноособового розгляду спору суддею, призначеним головою обраного третейського суду, не є умовою щодо формування складу третейського суду сторонами.

Разом з тим, умовами укладеного третейського застереженням передбачено, що у третейському суді підлягають розгляду усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з договору застави чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору.

Отже, в момент укладення договору про внесення змін від 24.10.2013 р. сторонами були дотримані вимоги, встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, а зміст третейського застереження не суперечить вимогам чинного законодавства.

Як передбачено абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи те, що п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013 р. відповідає положенням чинного законодавства, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги про визнання недійсним вказаного пункту договору є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 20.12.2016 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 20.12.2016 р. у справі № 910/21187/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/21187/16 повернути до Господарського суду м. Києва

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран