ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

01.03.2017 Справа № 904/1844/17

Суддя Фещенко Ю.В. , розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "Дніпроагропром" (с. Сурсько-Михайлівка, Солонянського району, Дніпропетровської області)

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Продис" (м. Дніпро)

відповідача-2: Павлоградської міської ради (м. Павлоград, Дніпропетровської області)

про визнання права власності, визнання протиправними та скасування рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "Дніпроагропром" (далі - позивач) звернулося до господарського суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Продис" (далі - відповідач-1) та Павлоградської міської ради (далі - відповідач-2), у якій просить суд:

- визнати право власності на частину об'єкту незавершеного будівництва, а саме: на десятий поверх частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Павлоград, Дніпропетровської області, вул. Можайського, 2а, (будівельна адреса 8-8а);

- визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 28.03.2012 № 218 "Про відмову у продовженні терміна будівництва".

Стаття 63 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує суддю, який вирішує питання про прийняття позовної заяви, повернути позовну заяву з підстав неправильного оформлення позовної заяви та доданих до неї документів.

Суд досліджує позовну заяву за формальними ознаками, не вивчаючи питання по суті позовних вимог.

Позовна заява підлягає поверненню, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам статей 54 - 58 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 3 частиною 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з 01 січня 2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 600 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 грн. 00 коп.).

За приписами підпункту 2.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" господарським судам слід враховувати, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

При зверненні до господарського суду із позовом, позивачем заявлено дві позовні вимоги:

- майнового характеру - визнання права власності на частину об'єкту незавершеного будівництва, а саме: на десятий поверх частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Павлоград, Дніпропетровської області, вул. Можайського, 2а, (будівельна адреса 8-8а). Згідно договору купівлі-продажу частини об'єкта незавершеного будівництва від 22.12.2007 продаж спірного майна вчинено за 200 000 грн. 00 коп.;

- немайнового характеру - визнання протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 28.03.2012 № 218 "Про відмову у продовженні терміна будівництва".

При цьому, позивачем згідно квитанції № 0.0.713401728.1 від 23.02.2017 судовий збір сплачено лише у розмірі 2 000 грн. 00 коп., в той час як необхідно, було сплатити судовий збір у розмірі 4 600 грн. 00 коп. (3 000,00 грн. - за вимогу майнового характеру + 1 600,00 грн. - за вимогу немайнового характеру).

Враховуючи вищевикладене, квитанція № 0.0.713401728.1 від 23.02.2017 про сплату судового збору у розмірі 2 000 грн. 00 коп., що додана до позовної заяви, не може бути належним доказом сплати судового збору.

На підставі пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що унеможливлює прийняття позовної заяви до розгляду.

Також, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, статтею 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до статті 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позивачем не надано доказів направлення відповідачу-1 та відповідачу-2 копії позовної заяви, оскільки з поштових описів вкладення від 23.02.2017 вбачається, що на адресу відповідачів-1, 2 направлені лише додатки до позовної заяви. Отже, відповідачі-1, 2 до порушення провадження у справі не є обізнаним з якими вимогами до нього звертається позивач та що є підставою та предметом даного позову, внаслідок ненадіслання позивачем самої позовної заяви на адресу відповідачів-1, 2.

Таким чином, позивачем не подано належних доказів надсилання відповідачам-1, 2 копії позовної заяви та доданих до неї документів.

У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Суд зазначає, що національним законодавством України (стаття 56 Господарського процесуального кодексу України) передбачено забезпечення права відповідача на інформацію про подану позовну заяву та ознайомлення з її змістом і доданими документами, а також передбачено механізм реалізації такого права шляхом встановлення обовязку позивача надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів до порушення провадження у справі.

Таким чином, право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції, включає в себе обовязок позивача належним чином інформувати відповідача про подання позову до суду шляхом направлення на його адресу копії позовної заяви з додатками. При чому, таке інформування повинно бути здійснене позивачем до порушення судом провадження по справі. Отже, порушення провадження у справі до виконання позивачем вказаного обовязку, не буде відповідати статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 6 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до пункту 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

При чому, відповідно до законодавчої техніки, використаної при конструюванні статті 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви без розгляду у вказаному випадку є не правом, а обов'язком суду.

Також суд зазначає, що згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у Постанові від 04.12.2012 по справі № 5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

Керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 56, 57, пунктами 4, 6 частини 1 статті 63, статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "Дніпроагропром" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Продис" та Павлоградської міської ради про визнання права власності, визнання протиправними та скасування рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради і додані до неї документи без розгляду.

Роз'яснити позивачу, що згідно з частиною 3 статтею 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Додаток:

- позовна заява від 22.02.2017 з доданими документами на 22 аркушах, в тому числі оригінал квитанції № 0.0.713401728.1 від 23.02.2017 про сплату судового збору у розмірі 2 000 грн. 00 коп.;

- поштовий опис вкладення;

- поштовий конверт.

Суддя ОСОБА_1