ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.02.2017 Справа № 904/12342/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТМК-СЕРВІС", м. Дніпро

до Комунального підприємства "Спорт-Дніпро", м. Дніпро

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 9 від 01.02.2015 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, довіреність №5 від 10.01.2017 року

ОСОБА_3, дов. № 141 від 22.09.2015 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТМК-СЕРВІС" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, до Комунального підприємства "Спорт-Дніпро" Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 365 541,00 грн., пені в розмірі 68 121,12 грн., штрафу в розмірі 25 587,87 грн., інфляційних в розмірі 43 463,09 грн., три відсотки річних в розмірі 9 697,83 грн. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору про закупівлю товарів (робіт та послуг) за державні кошти №8 від 06.08.2013 року.

Відповідач надав відзив на позов, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з посиланням на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо виконання умов договору.

В судових засіданнях оголошувались перерви з 17.01.2017 року до 30.01.2017 року, з 30.01.2017 року до 13.02.2017 року, з 13.02.2017 року до 27.02.2017 року.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 27.02.2017року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТМК-Сервіс» (далі - Позивач, Виконавець) та Комунальним підприємством «Спорт-Дніпро» Дніпропетров ської міської Ради (далі - Відповідач, Замовник) укладено договір про закупівлю товарів (робіт та послуг) за державні кошти №8 від 06.08.2013 р. (далі-договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець зобов'язується у липні-серпні 2013 року поставити Замовникові товари, зазначені у специфікації, згідно дода тку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору, а Замовник - прийняти і оплати ти такі товари (роботи або послуги).

Найменування (номенклатура, асортимент) това ру (роботи або послуги): вироби конструкційні металеві та їх частини (металеве ого родження зі входом). Кількість товарів: 44 компл. (п.1.2. Договору)

Ціна договору становить 487 388,00 грн., в т.ч. ПДВ - 81 231,33 грн. (п.3.1. Договору).

Ціна за 1 комплект: 11 077,00 грн., в тому числі ПДВ - 1 846,17 грн. (п.3.2. Договору).

Умовами п.5.1. та п.5.2. Договору були визначені строки поставки 26 календарних днів з моменту підписання договору та місце поставки товарів. Крім того, в п.5.2. Сторони погодили умову, що встановлення, підготовка основи та монтаж обладнання здійснюється за рахунок Виконавця.

20.08.2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду відповідно до п. 1 якої, сторони вирішили змінити п. 5.1. договору, та встановили, що строк (термін) пос тавки товарів (виконання робіт або надання послуг), передбачений п. 5.1. Договору, встановлений 26 календарних днів від дня надходження відповідного фінансування витрат Замовника.

Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки проводяться шляхом: оплати Замов ником після пред'явлення Виконавцем рахунка на оплату товарів (робіт або послуг) (далі - рахунок) після підписання Сторонами видаткових накладних (акту приймання -передачі) або попередньої оплати, або поетапної оплати. До рахунка додаються: видаткові накладні (акт приймання - передачі) (п.4.2 Договору).

Умовою п. 6.1.1. Договору передбачено обов'язок Замовника своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (надані послуги або виконані роботи).

Виконавець виконав умови Договору № 8, що підтверджується рахунком та видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи (а.с.23-55).

Проаналізувавши п. 4.1. договору, господарський суд дійшов висновку, що строк оплати сторонами не встановлено, оскільки умови викладено альтернативно.

Згідно з пунктом 1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок виникає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Тому строк оплати за спірними накладними від 11.10.2013року, 14.10.2013 року,16.10.2013 року (а.с.23-55) визначається за правилами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, згідно з якою покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, враховуючи положення ст. 692 ЦКУ, строк виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань щодо оплати отриманого товару є таким, що настав з моменту прийняття товару позивачем.

В той же час відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду 27.12.2016 року.

Відповідно до ч. 2 п. 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

За таких обставин, строк позовної даності за спірними накладними сплив 11.10.2016року, 14.10.2016 року та 16.10.2016 року.

Посилання позивача на те, що строк позовної давності переривався, оскільки він звертався до господарського суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 156 668,49 грн., внаслідок чого судом прийнято рішення по справі №904/7918/16 про часткове задоволення позовних вимог не приймаються судом, оскільки в результаті розгляду справи №904/7918/16 спір було вирішено за іншими накладними.

При цьому суд вважає, що строк позовної давності так само обчислюється окремо за кожною накладною, так і може бути перерваний (в тому числі в порядку ч. 2 ст. 264 ЦК України) за кожною накладною окремо. Доказів переривання строку позовної давності саме за спірними накладними суду не надано.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу слід відмовити.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2.2. Договору за порушення строків виконання зобов'язань стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких до пущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вка заної вартості.

На підставі п. 7.2.2. договору позивачем нараховано пеню в розмірі 68121,12 грн. та штраф в розмірі 25 587,87грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 9697,83грн. та інфляційні в розмірі 43463,09 грн.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України передбачено зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 Цивільного кодексу України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 Цивільного кодексу України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 Цивільного кодексу України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу) (п.5.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 06.03.2017

Суддя ОСОБА_4