ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. Справа № 914/4191/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 08.09.2016,

на рішення Господарського суду Львівської області від 29.08.2016

у справі № 914/4191/15

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів

про стягнення суми основного боргу в розмірі 580707,98 грн., пені у розмірі 651094,92 грн., 3% річних у розмірі 58288,09 грн., інфляційних втрат у розмірі 842236,99 грн.,

представники сторін:

- від позивача ОСОБА_3,

- від відповідача ОСОБА_4

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України сторонам розяснено.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 у даній справі апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження у складі колегії суддів: Орищин Г.В. головуючий суддя, судді Галушко Н.А., Данко Л.С.

У звязку з перебуванням у відпустці судді Данко Л.С., розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 №705 на підставі ст.2-1 ГПК України, п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.2.7.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Львівському апеляційному господарському суді, призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів у справі №914/4191/15, якою визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Кузь В.Л.

У звязку зі звільненням судді Кузя В.Л., розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 №10 на підставі ст.2-1 ГПК України, п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.2.7.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Львівському апеляційному господарському суді, призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів у справі №914/4191/15, якою визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Данко Л.С.

Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.02.2016 у справі № 914/4191/15 (а.с. 199-216, том 2), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 (а.с. 45-54, том 3), відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі ПАТ «НАК «Нафтогаз України») про стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (надалі ПАТ «Львівгаз») на користь позивача 580707,98 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 651094,92 грн. пені, 58288,09 грн. 3% річних, 842236,99 грн. інфляційних втрат. В тексті судового рішення місцевий господарський суд зазначив про припинення провадження у даній справі в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 580707,98 грн. у зв'язку з її оплатою відповідачем.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2016 у даній справі (а.с. 112-116, том 3), постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 та рішення Господарського суду Львівської області від 23.02.2016 скасовано в частині відмови у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат і в цій частині справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області іншому складу суду.

У своїй постанові Вищий господарський суд зазначив, що під час нового розгляду місцевому господарському суду слід врахувати, що п. 6.1 договору поставки газу та його інші положення не ставлять обовязок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати повернення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто прострочення грошового зобовязання відповідача за договором не повязане з моментом реального підписання сторонами відповідного акта та його повернення продавцем, а відтак неповернення позивачем відповідного акта ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобовязанням відповідача.

Зважаючи на це, з врахуванням приписів ч. 1 ст. 530 і ч. 1 ст. 692 ЦК України, суд касаційної інстанції зазначив про відсутність підстав, які б певним чином заважали або впливали на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 6.1 договору, а неповернення позивачем підписаних актів не може свідчити про відсутність у нього права вимоги щодо виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.08.2016 у даній справі (суддя Горецька З.В.) відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з ПАТ «Львівгаз» на користь позивача 580707,98 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 651094,92 грн. пені, 58288,09 грн. 3% річних, 842236,99 грн. інфляційних втрат.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд зазначив, що настання обов'язку з оплати спожитого газу, в силу погоджених сторонами умов договору, які визначають акт приймання-передачі як підставу розрахунку, прив'язується до моменту підписання вказаних актів. У зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку щодо повернення відповідачу підписаних актів приймання-передачі природного газу, у позивача не виникло право вимоги до відповідача щодо виконання ним зустрічного зобов'язання здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатково місцевий господарський суд звернув увагу на те, що акти приймання-передачі газу, в силу положень Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», є первинними бухгалтерськими документами і без їх наявності неможливо встановити факт поставки та факту переходу права власності від продавця до покупця, а також відсутні підстави для здійснення розрахунку за поставлений газ.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» оскаржило його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі позивач покликається, зокрема, на наступні обставини:

1) в матеріалах справи містяться акти приймання-передачі газу, що підписані обома сторонами, дата підписання актів вказана безпосередньо в тексті актів і немає підстав вважати, що акти були складені в інший день. Крім того, дата підписання актів не повязана з датою виникнення зобовязання, в даному випадку юридичне значення має сам факт поставки газу, оскільки право власності на газ перейшло до відповідача в пунктах-приймання передачі газу;

2) твердження відповідача про неотримання актів приймання-передачі газу є голослівними, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції ним не було доведено цієї обставини належними та допустимими доказами, зокрема, не надано для огляду журналу обліку вхідної кореспонденції;

3) відповідач повністю оплатив вартість поставленого газу, а доводи, що наводяться ним під час розгляду даної справи, мають на меті уникнення відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання.

ПАТ «Львівгаз» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечило доводи та вимоги апеляційної скарги, просило відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач, зокрема, наголосив на наступному:

1) акти приймання-передачі природного газу є первинним бухгалтерськими документами, підтверджують факт здійснення господарської операції за місяць і є підставою для здійснення розрахунку між сторонами;

2) договір поставки природного газу, укладений між сторонами, свідчить лише про намір виконання дій в майбутньому, а не про їх фактичне вчинення сторонами. Тобто, наявність договору та використання відповідачем в господарській діяльності природного газу, відібраного в єдиній газотранспортній системі, не свідчить про поставку цього газу згідно спірного договору;

3) газ є річчю, визначеною родовими ознаками, яка знаходиться в газотранспортній системі з газом інших власників та продавця; з огляду на нормативно закріплений НКРЕ порядок балансування обсягів природного газу в ЄГТСУ, встановити хто був власником природного газу, поставленого конкретному споживачу можливо лише на підставі актів приймання-передачі природного газу; процедура з надходження та реалізації газу вимагає належного оформлення актів приймання-передачі природного газу для встановлення точного обсягу поставленого газу від конкретного постачальника у певному місяці.

Згодом відповідач подав суду уточнені письмові пояснення (вх. №01-04/8149/16 від 11.11.2016), в яких зазначив, що:

1) зважаючи на відсутність у відповідача своїх примірників актів приймання-передачі природного газу, його платежі за договором поставки газу слід розцінювати як авансові платежі;

2) у розподільні мережі ПАТ «Львівгаз» від газотранспортного підприємства на виході з магістральних газопроводів надходили обсяги газу, які: придбавались відповідачем за різними цінами у різних продавців для різних потреб; перебували у власності ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та інших постачальників та підлягали розподілу їхнім споживачам; розподілялися підрозділам газотранспортної організації для їхніх потреб; надходили поза правовими підставами і підлягали комерційному балансуванню по результатах місяця. З цих підстав без наявності оригіналу належно оформленого акта приймання-передачі газу відповідач не може знати від кого, по якій ціні і в яких обсягах ним було отримано газ;

3) станом на даний час у відповідача відсутні належним чином оформлені примірники актів приймання-передачі, у звязку з чим строк виконання зобовязання здійснити остаточний розрахунок за отриманий газ в нього не настав;

4) при здійсненні розрахунку пені, інфляційних нарахувань та 3% річних позивачем допущено низку неточностей.

17.11.2016 ПАТ «Львівгаз» подало до Львівського апеляційного господарського суду клопотання про призначення у справі судової експертизи, на вирішення якої поставити питання: 1) чи відбулась фактична поставка природного газу на підставі договору №13-258-В від 04.01.2013 і, якщо так, то в якому обсязі та якими документами оформлена передача і в якому розмірі підтверджується оплата?; 2) чи були у ПАТ «Львівгаз» підстави для здійснення остаточного розрахунку за договором і, якщо так, то коли вони настали?; 3) встановити реальні обсяги природного газу, які належали ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у газотранспортній системі України у 2013 2015 роках з розбивкою станом на початок та кінець кожного календарного місяця та чи була різниця між цими обсягами та обсягами ніби-то реалізованого позивачем газу покупцям у вказаних періодах?; 4) чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах ПАТ «НАК «Нафтогаз України» розмір заборгованості (в т.ч. розмір пені, інфляційних нарахувань та 3% річних) за поставлений ПАТ «Львівгаз» природний газ згідно договору №13-258-В від 04.01.2013.

20.02.2017 відповідач подав до суду клопотання, у якому просив залишити без розгляду клопотання про призначення експертизи та відкласти розгляд справи для подання власного контррозрахунку пені, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Розглянувши вказані клопотання, колегія суддів вважає за необхідне: 1) залишити без розгляду клопотання відповідача про призначення експертизи у даній справі; 2) відмовити у клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що дана справа слухається протягом тривалого часу та тим, що суд при вирішенні спору може самостійно перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку пені, інфляційних нарахувань та 3% річних.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

04.01.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавцем) та ПАТ «Львівгаз» (покупцем) було укладено договір №13-258-В купівлі-продажу природного газу (а.с. 16-19, том 1).

В подальшому сторонами було укладено 17 додаткових угод до цього договору (а.с. 20-39, том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору, з урахуванням додаткових угод №4 від 31.12.2013 та №11 від 22.12.2014, продавець зобовязується передати у власність покупця у 2013-2015 роках природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Положеннями п. 3.4 договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акта приймання-передачі.

Відповідно до п. 11 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами №1 від 04.04.2013, №2 від 10.07.2013, №3 від 08.08.2013, №4 від 31.12.2013, №5 від 28.04.2014, №6 від 07.05.2014, №7 від 10.06.2014, №8 від 05.09.2014, №9 від 10.11.2014, №10 від 08.12.2014, №12 від 05.02.2015, №13 від 10.03.2015, №14 від 03.04.2015, №15 від 12.05.2015, №16 від 03.06.2015, №17 від 10.07.2015 сторонами, зокрема, змінювалась ціна газу.

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2013 п. 6.1 договору викладено у наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу».

Крім цього, зазначеною додатковою угодою змінено строк дії договору та визначено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення. Додатковою угодою №11 від 22.12.2014 дію договору в частині реалізації газу продовжено до 31.12.2015.

На виконання умов договору позивач передав з січня 2013 року по серпень 2015 року природний газ на загальну суму 13372850,95 грн., що підтверджується підписаними двома сторонами актами приймання-передачі природного газу (а.с. 40-71, том 1): від 31.01.2013 на суму 851630,83 грн. (газ, прийнятий у січні 2013 року); від 28.02.2013 на суму 899637,64 грн. (газ, прийнятий у лютому 2013 року); від 31.03.2013 на суму 742654,77 грн. (газ, прийнятий у березні 2013 року); від 30.04.2013 на суму 433721,02 грн. (газ, прийнятий у квітні 2013 року); від 31.05.2013 на суму 60697,97 грн. (газ, прийнятий у травні 2013 року); від 30.06.2013 на суму 30936,28 грн. (газ, прийнятий у червні 2013 року); від 31.07.2013 на суму 30754,47 грн. (газ, прийнятий у липні 2013 року); від 31.08.2013 на суму 33839,42 грн. (газ, прийнятий у серпні 2013 року); від 30.09.2013 на суму 38361,28 грн. (газ, прийнятий у вересні 2013 року); від 31.10.2013 на суму 429133,25 грн. (газ, прийнятий у жовтні 2013 року); від 30.11.2013 на суму 519957,32 грн. (газ, прийнятий у листопаді 2013 року); від 31.12.2013 на суму 901953,59 грн. (газ, прийнятий у грудні 2013 року); від 31.01.2014 на суму 743077,90 грн. (газ, прийнятий у січні 2014 року); від 28.02.2014 на суму 758487,18 грн. (газ, прийнятий у лютому 2014 року); від 31.03.2014 на суму 496191,16 грн. (газ, прийнятий у березні 2014 року); від 30.04.2014 на суму 246007,69 грн. (газ, прийнятий у квітні 2014 року); від 31.05.2014 на суму 78404,46 грн. (газ, прийнятий у травні 2014 року); від 30.06.2014 на суму 41526,69 грн. (газ, прийнятий у червні 2014 року); від 31.07.2014 на суму 29590,10 грн. (газ, прийнятий у липні 2014 року); від 31.08.2014 на суму 40199,76 грн. (газ, прийнятий у серпні 2014 року); від 30.09.2014 на суму 32255,88 грн. (газ, прийнятий у вересні 2014 року); від 31.10.2014 на суму 245084,37 грн. (газ, прийнятий у жовтні 2014 року); від 30.11.2014 на суму 581971,20 грн. (газ, прийнятий у листопаді 2014 року); від 31.12.2014 на суму 1126349,52 грн. (газ, прийнятий у грудні 2014 року); від 31.01.2015 на суму 1111378,92 грн. (газ, прийнятий у січні 2015 року); від 28.02.2015 на суму 1133465,76 грн. (газ, прийнятий у лютому 2015 року); від 31.03.2015 на суму 1154874,54 грн. (газ, прийнятий у березні 2015 року); від 30.04.2015 на суму 387237,12 грн. (газ, прийнятий у квітні 2015 року); від 31.05.2015 на суму 73775,81 грн. (газ, прийнятий у травні 2015 року); від 30.06.2015 на суму 37761,28 грн. (газ, прийнятий у червні 2015 року); від 31.07.2015 на суму 37585,79 грн. (газ, прийнятий у липні 2015 року); від 31.08.2015 на суму 44347,98 грн. (газ, прийнятий у серпні 2015 року).

Відповідач здійснив оплату за природний газ в сумі 12792142, 97 грн., у зв'язку з чим станом на 30.09.2015 заборгованість відповідача за договором склала 580707,98 грн.

Факт сплати відповідачем вказаної суми заборгованості підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про операції та довідкою про сальдо за період з 01.01.2013 по 31.08.2015 (а.с.72, 73-74, том 1).

Зазначаючи, що відповідач неодноразово порушував строки оплати поставленого природного газу, виконував зобов'язання неналежним чином, з порушенням умов, визначених змістом договору, та враховуючи наявність неоплаченої суми заборгованості за поставлений природний газ, позивач звернувся з позовом у даній справі про стягнення 580707,98 грн. основного боргу, 651094,92 грн. пені, 58288,09 грн. 3% річних, 842236,99 грн. інфляційних втрат відповідно до долучених ним до матеріалів справи розрахунків (а.с. 76-86, том 1).

Під час розгляду даної справи, відповідач повністю сплатив позивачу вартість природного газу (платіжне дорученням №15487 від 23.12.2015, а.с. 158, том 1), у зв'язку з чим суд першої інстанції, з яким погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 580707,98 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Як зазначалось вище, постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2016 справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області в частині відмови у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат і в цій частині. В частині стягнення суми основного боргу справа на новий розгляд Вищим господарським судом не передавалася.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати, виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Приписами частини 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, пунктом 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акта приймання-передачі.

Як було зазначено вище, в подальшому цей пункт викладався в новій редакції на підставі додаткової угоди №4 від 31.12.2013, яким передбачено необхідність оплати за газ шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки та встановлено, що у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

З пункту 4.1 договору вбачається, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця.

Таким чином, п. 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Відповідно до частини 2 статті 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Тобто, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора лише у разі неможливості виконання боржником свого обов'язку до вчинення кредитором відповідних дій.

З матеріалів справи вбачається, що всі акти приймання-передачі газу, які складені відповідачем та підписані двома сторонами датовані останнім днем кожного місяця поставки газу і в них вказані обсяги та вартість газу, переданих позивачем та прийнятих відповідачем в кожному місяці.

Докази того, що на момент настання строку оплати газу відповідач заперечував проти його обсягів чи вартості (вказаних в актах приймання - передачі газу) в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача з вимогою про повернення йому підписаних актів. Неповернення актів позивачем не змінює встановлених договором строку оплати за газ, проведення остаточних розрахунків, а також не відстрочує виконання цього обов'язку.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого господарського суду про те, що настання обов'язку з оплати спожитого газу прив'язується до моменту підписання вказаних актів.

Вказаним також спростовуються доводи, наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу та доповненнях до нього про те, що строк виконання зобовязання здійснити остаточний розрахунок за отриманий газ в нього не настав та про те, що оплати, які здійснював відповідач, слід вважати авансовими платежами за поставку планових обсягів газу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, пунктом п.п. 6.1, 7.2 договору сторони передбачили, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданих позивачем довідок про операції та про сальдо за період з 01.01.2013 по 31.08.2015, оплату за природний газ за спірний період відповідач здійснював з порушенням строків, встановлених п.6.1 договором. Вказана обставина не заперечується відповідачем та відображена у поданій самим відповідачем оборотно-сальдовій відомості за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 (а.с. 121, том 1).

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені та 3% річних за прострочення платежів за актами з січня 2013 року по серпень 2015 року, а також інфляційних втрат за прострочення платежів за актами з січня 2013 року по березень 2015 року, колегія суддів вважає, що вказані суми підлягають до стягнення в наступних розмірах: пеня 501630,78 грн., інфляційні втрати 842176,29 грн., 3 % річних 56944,12 грн.

Часткове задоволення позову в цій частині повязане з наступним:

1) розрахунок позивача містить низку недоліків, які вплинули на правильність нарахування відповідних сум: при обчисленні пені та 3% річних за кожен місяць поставки газу позивач помилково враховував день отримання платежу як день прострочення; при обчисленні сум нарахування пені та 3% річних за окремі періоди позивач помилково зазначав початком прострочення день, який припадав на вихідний, чим допустив порушення положень ч.5 ст. 254 ЦК України; не врахував того, що в травні 2013 року мала місце дефляція.

Судова колегія звертає увагу на те, що в постанові пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 містяться розяснення щодо порядку застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, зокрема, у пункті 1.9 постанови зазначено про те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені;

2) в матеріалах справи наявна заява ПАТ «Львівгаз» від 27.01.2016 №Лв-503-16 (а.с. 153-154, том 1), у якій відповідач просить застосувати до позовних вимог про стягнення пені скорочений строк позовної давності в один рік, передбачений ч.2 ст.258 ЦК України.

Розглянувши вказану заяву, судова колегія вважає за необхідне її задоволити, зважаючи на те, що: 1) позовна заява у даній справі подана 04.12.2015 (а.с. 99, том 1); 2) відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення; 3) у звязку з новим розглядом даної справи в частині стягнення з відповідача пені, рішення у даній справі в цій частині не набрало законної сили. Зважаючи на це та враховуючи дати фактичного погашення відповідачем поточної заборгованості, пеня підлягає нарахуванню з 05.12.2014 щодо заборгованості за актами приймання-передачі поставленого газу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що під час нового розгляду даної справи Господарським судом Львівської області не було враховано обовязкових вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції, а також вирішено позов в тій частині, в якій він не направлявся суду на новий розгляд (а саме, в частині вирішення питання про стягнення основного боргу).

За таких обставин рішення Господарського суду Львівської області у даній справі підлягає скасуванню у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів відхиляє усні твердження відповідача про відсутність його вини у невчасній оплаті за придбаний природний газ, оскільки відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати за розгляд справи місцевим господарським судом та перегляд рішення в апеляційному порядку, в частині позовних вимог, які були предметом нового розгляду, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволити частково.

Рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 29.08.2016 у справі №914/4191/15 скасувати.

Позов ОСОБА_2 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ідентифікаційний код 03349039) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ідентифікаційний код 20077720) 501630,78 грн. пені, 842176,29 грн. інфляційних втрат та 56944,12 грн. 3 % річних за прострочення виконання грошових зобовязань за поставлений природний газ згідно договору №13-258-В від 04.01.2013, а також 21011,27 грн. судового збору за розгляд справи у місцевому господарському суді та 23112,78 грн. судового збору за розгляд справи у апеляційному господарському суді.

Господарському суду Львівської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко