ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 р. Справа № 917/2134/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віссманн", 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайка, вул. Валентини Чайки, б,16

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полум'я Кремінь", 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Харківська, б.25-а

про стягнення 50 443,76 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_1 адвокат дов. №1/01-06/20016 від 01.06. 2016р.

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за накладними на відвантаження № 8 від 09.10.2013 року в розмірі 50 443,76, з яких: 25000,00 грн. - основна заборгованість; 23 132,12 грн. - інфляційне збільшення та 2 311,64 грн. - 3 % річних.

Представник позивача в судове засідання не зявився, та в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

28.02.2017р. від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст.69 ГПК України строку вирішення спору, суд спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

на підставі накладної на відвантаження № від 09.10.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Віссманн" поставило у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Полум'я Кремінь" товар-котельне обладнання на суму 383236,43 грн. Факт отримання товару підтверджується Довіреністю №624/1 від 02.10.2013р. виданою на ім"я комерційного директора ОСОБА_2

Відповідно до виписки банку відповідач - ТОВ "Полум'я Кремінь" частково розрахувався за поставлений товар.

Статтею 692 ЦК України, визначено що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар , що станом на 10.10.2013р. становить 25 000,00 гр.

Крім того, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу інфляційні втрати в розмірі 23 132,12 грн. та 3% річних в розмірі 2311,64 грн.

28 лютого 2017р. від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

В ході розгляду справи судом встановлено, що заборгованість виникла 10 жовтня 2013 року, тоді як відповідно до матеріалів справи позивач звернувся до суду за захистом свого права 07 листопада 2016р.

Відповідно до ст.ст.256-258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, що його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

Позивачем не подано доказів наявності обставин, що свідчили б про зупинення або переривання позовної давності, або про поважність причин пропущення позовної давності.

Таким чином, зважаючи на заяву позивача про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення 50 443,76 грн., суд відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір відповідно до приписів ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог

Повне рішення складено 06.03.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.