КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р. Справа№ 910/30034/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Куксова В.В.

за участю представників сторін::

від позивача : не з'явився;

від відповідача : не з'явився;

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 року

у справі № 910/30034/15 (суддя: Сташків Р.Б.)

за скаргою Акціонерної компанії "Харківобленерго"

на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 10.03.2016 у справі № 910/30034/15

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК"

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВАТ "Запоріжжяобленерго"

про стягнення 44796315,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК" (далі - відповідач), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВАТ "Запоріжжяобленерго" (далі - третя особа) про стягнення з відповідача на користь позивача 44796315,44 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 року у справі № 910/30034/15 позовні вимоги задоволено повністю.

10.03.2016 року на виконання вищевказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Через відділ діловодства суду від Акціонерної компанії "Харківобленерго" надійшла скарга на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 10.03.2016 року у справі № 910/30034/15, а саме :

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення та вилучення готівкових коштів боржника ТОВ "ФК "Трансфербутік" з метою їх вилучення;

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на арешт усіх у майбутньому відкритих рахунків боржника ТОВ "ФК Трансфербутік" у банківських установах України та примусового списання з них коштів з метою покриття майнових вимог стягувача;

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення майна боржника ТОВ "ФК "Трансфербутік" та накладення на нього арешту з метою реалізації;

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника ТОВ "ФК "Трансфербутік" та накладення на них арешту з метою реалізації;

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на звернення до суду з поданням про заборону виїзду за кордон ОСОБА_3, як єдиної відповідальної особи за діяльність ТОВ "ФК Трансфербутік" з метою виконання у повному обсязі рішення суду;

- зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни вжити перелічених вище заходів щодо примусового виконання наказу від 10.03.2016 № 910/30034/15.

Також скаржник просив суд першої інстанції винести окрему ухвалу щодо недоліків у роботі головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 року у справі № 910/30034/15 скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 10.03.2016 року у справі № 910/30034/15 Господарського суду міста Києва задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення готівкових коштів боржника ТОВ "ФК "Трансфербутік", яка виявилася у не здійсненні виходу за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та зобов'язати державного виконавця здійснити вихід за місцезнаходженням ТОВ "ФК "Трансфербутік". Визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника ТОВ "ФК "Трансфербутік", яка виявилася у не направленні запиту до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та зобов'язати державного виконавця виявити запит до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України.

У іншій частині у задоволенні вимог скарги відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати ухвалу у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, скаржник зазначив, що державним виконавцем вживаються всі передбачені Законом України заходи примусового виконання рішення.

Також, скаржник наголосив на тому, що після прийняття Закону України «Про національну поліцію України» та ліквідацію служби ДПІ, окремі повноваження (по накладенню арештів, надання відомостей про реєстрацію транспортних засобів) перейшли до сформованих територіальних сервісних центрів МВС України.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 19.12.2016 року апеляційну скаргу Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було прийнято до провадження.

Розгляд справи здійснювався різними колегіями суддів.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 31.01.2017 року розгляд справи було відкладено. Крім того, даною ухвалою було продовжено розгляд справи на 15 днів на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін у судове засідання 23.02.2017 року не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 31.01.2017 року на відповідні адреси.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 23.02.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 року підлягає зміні, а апеляційна скарга Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон у редакції на час, коли мали вчинюватися дії, бездіяльність щодо не вчинення яких оскаржується) стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону готівкові кошти та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються державним виконавцем у таких осіб у присутності понятих на підставі ухвали суду.

За приписами ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 65 Закону, готівка в національній та іноземній валюті, що перебуває в касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, підлягає невідкладному вилученню після її виявлення та складання відповідного акта державним виконавцем. Копія акта вручається представнику боржника - юридичної особи. Вилучена готівка зараховується на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби не пізніше наступного робочого дня з моменту вилучення.

Державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

З наданих державним виконавцем копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було отримано від Державної фіскальної служби України відомості про наявність у боржника відкритих рахунків у банківських установах та постановою від 24.05.2016 року накладено арешт на кошти, які містяться на цих рахунках. Зазначену постанову було скеровано банківським установам, де відкриті рахунки боржника, і банками її було прийнято до виконання. Також державним виконавцем до банківських установ було направлено відповідні платіжні вимоги для безспірного списання коштів з рахунків боржника, копії яких також наявні у матеріалах виконавчого провадження.

При повторному направленні запиту до Державної фіскальної служби України державним виконавцем було встановлено, що нових рахунків боржник не відкривав.

З огляду на наведене, і також враховуючи наявну у матеріалах справи (у копіях матеріалів виконавчого провадження) відповідь Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про відсутність боржника у реєстрах значних власників цінних паперів, судом відхиляються посилання скаржника, що державний виконавець не вжив усіх заходів щодо накладення арешту на кошти та інші цінності боржника, які знаходяться на рахунках і вкладах у баках та/або інших фінансових установах, оскільки з встановлених вище судом обставин вбачається, що державний виконавець вжив усіх належних та передбачених законом заходів щодо отримання від компетентних державних органів, та зокрема, Державної фіскальної служби України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, відомостей про ціні папери та рахунки боржника, та наклав арешт на кошти на виявлених рахунках. Відомостей про інші цінності на рахунках боржника держаний орган виконавцю не надав, і у матеріалах виконавчого провадження такі відомості також відсутні.

При цьому, скаржником не доведено, щодо яких коштів/цінностей боржника та які обліковуються на яких рахунках державним виконавцем було отримано відомості, але не вжито заходів щодо накладення арешту, або - до якого органу державний виконавець був зобов'язаний (міг) звернутися щодо отримання відомостей про кошти/цінності боржника, які обліковуються на рахунках боржника, але не звернувся, та що при цьому цей орган не дублював би інформацію про кошти/цінності боржника які обліковуються на рахунках боржника, надану державному виконавцю Державною фіскальною службою України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Судом також враховано виявлення державним виконавцем тої обставини, що нових рахунків боржник не відкривав з часу отримання попередніх відомостей від Державної фіскальної служби України, тому у державного виконавця підстави для звернення у третій раз щодо органу ДФС про отримання інформацій про нові відкриті рахунки та накладення арешту на кошти на них об'єктивно були відсутні (попередньо отримана інформація вже була опрацьована та не змінилась).

Доводи щодо невжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на арешт усіх у майбутньому відкритих рахунків боржника у банківських установах України та примусового списання з них коштів з метою покриття майнових вимог стягувача правомірного відхилені судом першої інстанції, оскільки, як було встановлено вище, при повторному зверненні державного виконавця до органу ДФС щодо відкриття боржником нових рахунків було отримано негативну відповідь, отже звертатися і в третій раз підстави у державного виконавця були відсутні - відсутні докази, що змінилися істотні обставини, які б дозволили боржнику відкрити новий рахунок, відмінні від тих, які існували на час отримання відповіді на другий запит до ДФС.

Відхиляючи посилання на бездіяльність судом також прийнято до уваги, що у матеріалах справи (у копіях матеріалів виконавчого провадження) наявні відповіді Держгеокадастів про відсутність зареєстрованих за боржником земельних ділянок.

Статтею 65 Закону врегульовано порядок вчинення виконавчих дій у разі, якщо боржник після накладення арешту на кошти відкриває нові рахунки - за такі дії передбачена кримінальна відповідальність, про яку державний виконавець також попередив боржника у п. 3 постанови про арешт коштів від 24.05.2016 року.

Посилання скаржника на невжиття державним виконавцем Рубель І.В. заходів, спрямованих на виявлення майна боржника та накладення на нього арешту судом також розглянуті та відхилені, оскільки з наданих копій виконавчого провадження вбачається, що зі здійснених державним виконавцем запитів до відповідних державних реєстрів з останніх були отримані відомості про відсутність зареєстрованого за боржником нерухомого та рухомого майна.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд погоджується з доводами скаржника щодо невжиття державним виконавцем Рубель І.В. своєчасних заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника та на виявлення готівкових коштів боржника, оскільки всупереч ст. 11 Закону та 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (наказ Мінюсту від 02.04.2012 року N 512/5, інструкція у редакції на час, коли мали вчинюватися дії, бездіяльність щодо не вчинення яких оскаржується), державний виконавець мав право направити запит до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та здійснити вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника, чого державним виконавцем зроблено не було. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Разом із цим, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.11.2015 року №1532 було ліквідовано Департамент Державної автомобільної інспекції МВС України.

При цьому посилання апелянта на направлення 20.09.2016 року відповідного запиту до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві з врахуванням дачі подачі скарги на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (22.09.2016 року) не спростовують висновків суду першої інстанції про невжиття своєчасних заходів по виявленню транспортних засобів.

З огляду на викладене, та враховуючи, що судом першої інстанції було визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторовни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника ТОВ «ФК «Трансфербутік», яка виявилася у ненаправленні запиту до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ та зобов'язано державного виконавця виявити запит до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо зміни ухвали в цій частині.

Вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності щодо не вилучення готівкових коштів боржника та не накладення арешту на автомобілі боржника судом першої інстанції були правомірно відхилені, оскільки за відсутності доказів наявності у боржника готівкових коштів та автомобілів у державного виконавця ще не виникло обов'язку щодо їх вилучення та арешту відповідно. Тобто, у цій частині права скаржника з боку державного виконавця не порушені, оскільки у останнього ще не виникли підстави вчинити відповідних дій.

Щодо невжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на звернення до суду з поданням про заборону виїзду за кордон ОСОБА_3, директора боржника, то за приписами п. 12.1 Інструкції, обов'язковим реквізитом такого подання є, зокрема, прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дата його народження (число, місяць, рік). Позаяк у матеріалах виконавчого провадження відомості, зокрема, про дату народження керівника боржника відсутні, то з запитом на отримання відомостей, необхідних для формування подання до його подачі до суду державний виконавець обґрунтовано звернувся до стягувача, як до особи, яка мала господарські зносини з боржником, але від стягувача відповіді на запит державного виконавця не надходило, тоді як формування подання без одного з обов'язкових реквізитів не є правомірним, оскільки суперечить вказаному пункту Інструкції.

З огляду на наведене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що протиправної бездіяльності з боку державного виконавця у не формуванні та не зверненні з поданням не вбачає через відсутність у державного виконавця необхідних для формування такого подання відомостей та ненадання їх державному виконавцю у тому числі і самим стягувачем.

З огляду на наведене, вимоги скарги підлягають задоволенню у частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника та на виявлення готівкових коштів боржника.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у іншій частині скаржником не було доведено заявлену ним у скарзі бездіяльність державного виконавця, тому підстави для задоволення інших вимог скарги про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії (бездіяльність по яким заявляється) відсутні.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що недосягнення мети виконавчого провадження - виконання судового рішення може бути не тільки виною державного виконавця, на що посилається скаржник, а й з об'єктивних підстав у передбачених Законом випадках, наприклад за ст. 47 Закону - якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. І також, об'єктивність вживання державним виконавцем примусових заходів виконання рішення повинна кореспондуватися з наявністю підстав для їх вчинення, зокрема, не є розумним та перспективним часте направлення запитів щодо виявлення нових відкритих боржником рахунків у банках якщо вже було отримано негативну відповідь на запит, недавно здійснений раніше, натомість вбачається обґрунтованим періодичне направлення таких запитів через проміжок часу, а по отриманню негативної відповіді - направлення всіх сил та засобів на вчинення інших виконавчих дій по розшуку майна боржника.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, згідно п. 1 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 року по даній справі підлягає зміні з підстав неповного з'ясування обставин справи, в порядку п. 4 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта, при задоволенні апеляційної скарги - на іншу сторону.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

2. Змінити п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 року у справі №910/30034/15 та викласти його в наступній редакції:

Визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторовни щодо виявлення транспортних засобів, що виявилась у зволіканні з направленням відповідного запиту.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/30034/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Куксов