РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Справа № 903/839/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Мельник О.В. , суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на рішення господарського суду Волинської області від 10.03.16р. у справі № 903/839/15 (суддя Бондарєв Сергій Васильович)

за позовом ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам"

до відповідача ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3

про визнання недійсним договору -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" (надалі - позивач) звернулось в господарський суд Волинської області з позовною заявою (а.с.3-5) до ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі відповідач), в якій просить визнати договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним.

Рішенням господарського суду Волинської області від 10 березня 2016 року (а.с.126-132) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що позивачем під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами факт наявності зловмисної домовленості директора позивача з відповідачем на час укладення оспорюваного договору, а наведені позивачем самі посилання в позовній заяві не можуть слугувати таким доказом.

Крім того, суд встановив доведеними фактичні обставини щодо фактичного схвалення спірного договору шляхом підписання між сторонами актів прийняття виконаних робіт та перерахування замовником заборгованості за надані послуги.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с.145-148) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 10 березня 2016 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Обгрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд виніс рішення без участі представника позивача, за результатами першого судового засідання по розгляду спору по суті, а клопотання позивача про відкладення розгляду справи було відхилено безпідставно. Дана обставина обмежила можливості сторони у справі (позивача) щодо надання пояснень щодо суті позовних вимог, подання необхідних доказів для підтримання позовних вимог.

Крім того, апелянт не погоджується із встановленими судом обставинами схвалення договору, як підтвердженням відсутності зловмисної домовленості сторін. Вказує, що зловмисна домовленість сторін щодо укладення договору, при її наявності, може включати в себе як етап підписання самого договору, так і етапи підписання пов'язаних із договором документів, в тому числі, акту виконаних робіт. Також зловмисна домовленість може включати в себе і етап допуску до виконання робіт. Відтак, вважає , що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність зловмисної змови між сторонами спірного договору.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено, ким було підписано спірний договір. При цьому вказує, що ФОП ОСОБА_3 не підписував ні спірного договору, ні інших документів до нього, даний договір підписано іншою особою, ймовірно директором позивача ОСОБА_4

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 903/839/16 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. (а.с. 143).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12 травня 2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 25 травня 2016 року на 11 годину 00 хв. (а.с. 144).

Водночас до Рівненського апеляційного господарського суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року у справі господарського суду Волинської області № 903/839/15 за позовом ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" до ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 травня 2016 року провадження у справі №903/839/15 зупинено на підставі ст.79 Господарського процесуального кодексу України до закінчення перегляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ДП "Агрофірма "ОСОБА_5" ПП "Універсам" та повернення матеріалів справи № 903/839/15 до Рівненського апеляційного господарського суду (а.с152-153).

15.07.2016 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 903/839/15 за результатами розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ДП "Агрофірма "ОСОБА_5" ПП "Універсам" (а.с.162) - відмовлено в відновленні пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р.

У зв'язку із перебуванням у відпустці судді Василишина А.Р., судді Філіпової Т.Л. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Мельник О.В., суддя Розізнана І.В. (а.с. 164).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 липня 2016 року провадження у справі №903/839/15 поновлено, розгляд апеляційної скарги призначено на 03 серпня 2016 року на 10 год. 40хв. (а.с.165).

Водночас 19.07.2016р. на адресу суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 року про зупинення провадження у справі № 903/839/15.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 липня 2016 року провадження у справі №903/839/15 зупинено на підставі ст.79 Господарського процесуального кодексу України до закінчення перегляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ДП "Агрофірма "ОСОБА_5" ПП "Універсам" та повернення матеріалів справи № 903/839/15 до Рівненського апеляційного господарського суду (а.с. 166-167).

14.11.2016 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 903/839/15 за результатами розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ДП "Агрофірма "ОСОБА_5" ПП "Універсам" - повернено без розгляду касаційну скаргі позивача на ухвалу Рівненсьекого апеляційного господарського суду від 19.05.2016.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 липня 2016 року листопада 2016 року провадження у справі №903/839/15 поновлено, розгляд апеляційної скарги призначено на 29 листопада 2016 року на 11 год. 00хв. (а.с.183).

В судовому засіданні, яке відбулось 29 листопада 2016 року, представники позивача та відповідача не реалізували своє процесуальне право на участь у судовому засіданні, хоча про день та час його проведення були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових повідомлень.

Водночас 22.11.2016р. на адресу суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 року про зупинення провадження у справі № 903/839/15.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 листопада 2016 року провадження у справі №903/839/15 зупинено на підставі ст.79 Господарського процесуального кодексу України до закінчення перегляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ДП "Агрофірма "ОСОБА_5" ПП "Універсам" та повернення матеріалів справи № 903/839/15 до Рівненського апеляційного господарського суду (а.с. 186-187).

09.02.2017 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 903/839/15 за результатами розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ДП "Агрофірма "ОСОБА_5" ПП "Універсам" - касаційну скаргу на ухвалу від 19.05.2016р. повернуто скаржнику.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 лютого 2017 року провадження у справі №903/839/15 поновлено, розгляд апеляційної скарги призначено на 23 лютого 2017 року на 14 год. 45 хв. (а.с. 208).

22.02.2017 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі у зв'язку із поданням ним касаційної скарги на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 року (а.с. 211).

В судовому засіданні, яке відбулось 23 лютого 2017 року, представники позивача та відповідача не реалізували своє процесуальне право на участь у судовому засіданні, хоча про день та час його проведення були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових повідомлень (а.с. 209,210).

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

22.02.2017 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі у зв'язку із тим, що ним 18.02.2017 подано касаційну скаргу №03/02 від 03.02.2017 на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 про зупинення провадження у справі 3 903/839/15 (а.с.211).

Розглянувши матеріали справи та вищевказане клопотання, колегія суддів вважає його таким, що не підлягає до задоволення, у зв'язку із наступним.

Відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу, суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається даним судом.

Відповідно до п.3.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 24.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зловживання процесуальними правами слід вважати подання учасниками судового процесу, зокрема, подання другого і наступних клопотань (заяв) з одного й того самого питання, яке вже вирішено господарським судом, подання апеляційних і касаційних скарг на процесуальні документи, дія яких на момент подання такої скарги закінчилася (вичерпана), - наприклад, на ухвалу про зупинення провадження у справі після поновлення провадження в останній. З урахуванням обставин справи господарський суд може залишити відповідне клопотання (заяву, скаргу) без задоволення, приєднавши його (її) до матеріалів справи і зазначивши про це в описовій частині рішення, прийнятого по суті справи (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

При цьому під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Тому колегія суддів, враховуючи те, що позивачем подано касаційну скаргу на процесуальний документ, дія яких на момент подання такої скарги закінчилася (вичерпана), залишає клопотання про зупинення справи без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2013р. між ОСОБА_2 особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі виконавець) та Дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" в особі директора ОСОБА_4 (далі замовник), був укладений договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, згідно з пунктами 1.1.-1.4. якого предметом договору є надання виконавцем послуг по збиранню врожаю зернових та технічних культур на площах замовника у відповідності з агротехнічними вимогами в слідуючих обсягах: культура кукурудза, площа 664 га, розцінка 330 грн./га, сума 219 120 грн. Орієнтовна сума договору складає 219 120грн. На момент виконання договору ціна може підлягати корегуванню, про що складається додаткова угода. Сільськогосподарські роботи проводяться на пальному замовника. Списання пального здійснюється згідно типових норм списання пального, розроблених НДІ "Украгропромпродуктивність", з урахуванням коригуючи коефіцієнтів. Перегони техніки між господарствами за вказівкою замовника здійснюється на пальному замовника.

Згідно п.2.1 (п.п.2.1.1-2.1.5) договору замовник зобовязується забезпечити щоденний контроль за якістю виконання робіт, належні умови для проведення робіт по ремонту та технічному обслуговуванню техніки виконавця під час виконання сільськогосподарських робіт, передбачених даним договором, проводити зачистку площ, що надаються для збирання технікою виконавця від каміння, металобрухту і інших сторонніх предметів, забезпечити за свій рахунок своєчасну заправку комбайнів виконавця якісними паливно-мастильними матеріалами, безперебійним транспортування зерна від збиральної техніки, житлом та щоденним триразовим харчуванням працівників виконавця та залучених виконавцем осіб, охорону та належне зберігання техніки виконавця протягом терміну перебування в господарстві, погрузку, вигрузку і транспортування навісного обладнання в "польових умовах" по замовленню виконавця, забезпечити облік намолоченого зерна і зібраної площі по полях, культурах і щоденно видавати комбайнеру, або представнику виконавця реєстр відправки зерна з поля, вказуючи в ньому обсяги виконаних робіт (намолоченого зерна в кг., зібрана площа в га).

Згідно пункту 2.1.5 договору в день закінчення виконавцем робіт сторони оформляють акт здачі-приймання виконаних робіт в двох примірниках з зазначенням обсягів та вартості наданих послуг за підписом керівника, або осіб за дорученням, скріпити його печатками.

Згідно пункту 2.1.6 договору, замовник зобовязаний оплатити повну вартість виконаних робіт по збиранню сільськогосподарських культур.

Згідно п.п.3.1.1 договору виконавець зобовязаний здійснити сільськогосподарською технікою обсяг робіт, передбачений в п. 1.1. даного договору, власними силами та засобами та ін.

Згідно п.п.3.1.3 договору виконавець (його працівники) зобовязуються виконувати роботу на свій ризик, самостійно організовувати виконання робіт, проводити інструктажі з питань охорони праці своїм механізаторам, не підлягає під дію правил внутрішньо-трудового розпорядку замовника; регулює трудові відносини самостійно; не має права на одержання допомоги, виплат соціального характеру від замовника, самостійно сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне, соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та проводить відповідні виплати своїм працівникам.

Згідно з пунктами 4.1.-4.2. договору після виконання робіт складається акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому зазначаються обсяги виконаних робіт, якість та їх вартість згідно п. 1.1. даного договору. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку, виписаного за фактичний обсяг наданих послуг, підтверджених актами виконаних робіт і підписаними особами замовника та виконавця протягом 10 банківських днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно п. 8.1. цього договору, термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунку-до повного виконання договірних зобов'язань.

Даний договір підписано сторонами, в т.ч. зі сторони позивача-Остапчуком В.А. директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплено печаткою підприємства (а.с. 6-7).

Позивач- ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам", звертаючись до суду з позовом про визнання договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року недійсним, зазначає, що спірний договір був підписаний внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а тому на підставі ч. 1 ст.232 ЦК України повинен бути визнаний судом недійсним. Крім того, зауважив, що договір, підписаний директором підприємства (позивача) всупереч вказівкам вищого органу засновника ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та без його відома. Спірний договір містить ряд умов, які не вигідні замовнику, тобто позивачу, відповідний договір завідомо не міг бути виконаний відповідачем у звязку з відсутністю в ФОП ОСОБА_3 будь-яких засобів для виконання подібного виду робіт.

Розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів зазначає, що спірний договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

В силу статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади АРК у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства; угода може бути визнана недійною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом; в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Важливим елементом угоди є воля та її зовнішній вияв волевиявлення. Наявність угоди свідчить про те, що обидва учасника бажали укласти угоду і що їхній зовнішній вияв волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі. Єдність внутрішньої волі і волевиявлення характерна для угоди, оскільки не відповідність внутрішній волі і волевиявлення означає, що справжньої волі, справжнього бажання укласти угоду немає.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Колегія суддів, розглянувши доводи позивача про те, що договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. суперечить чинному законодавству, оскільки підписаний директором ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" ОСОБА_4 всупереч вказівкам вищого органу засновника ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та без його відома, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 24.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть

участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиційне значення для господарського суду має й вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Як встановлено рішенням господарського суду Волинської області від 13.05.2015р. у справі №903/212/15 за позовом ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" до ФОП ОСОБА_3 про визнання договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року недійсним, залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 10.07.2015р. та Вищого господарського суду України від 04.11.2015р.: " ...на момент укладення договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. та при підписанні акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" був ОСОБА_4, який згідно статуту та реальних дій був наділений правом оперативного управління діяльністю ОСОБА_1 підприємства та повноваженнями набувати від імені ОСОБА_1 підприємства цивільних прав та обов'язків, в межах своєї компетенції, визначеної законом і статутом ОСОБА_1 підприємства, мав право вчиняти відповідні дії саме від імені підприємства, тому мав право на укладення договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р., з подальшим підписанням Акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. Дії позивача з виконання спірного договору дають підстави вважати договір схваленим особою, на користь якої його було укладено.

Відтак, колегія суддів не бере доводи позивача щодо укладення позивачем спірного договору всупереч вказівкам засновника.

З приводу підстав позивача, викладених у апеляційній скарзі, що договір№13 про надання послуг по збиранню врожаю від 20.10.2013 суперечить чинному законодавству, оскільки він не підписаний з боку відповідачем, колегія судді відхиляє дані доводи у зв»язку із наступним.

Так, колегія суддів зауважує, що рішенням господарського суду Волинської області від 13.05.2015р. у справі №903/212/15 за позовом ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" до ФОП ОСОБА_3 про визнання договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року недійсним, залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 10.07.2015р. та Вищого господарського суду України від 04.11.2015р. встановлено, що спірний договір не суперечить чинному законодавству, оскільки підписаний з боку позивача директором дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» та скріплений печаткою, а зі сторони відповідача уповноваженим його представником ОСОБА_6 згідно довіреності б/н від 18.08.2013. На його виконання були вчинені сторонами дії, які свідчать про його схвалення.. Представник ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_6 мав відповідні повноваження, проте у правочині помилково відсутні вказівки на те, що його укладено від імені підприємця, що не може бути підставою для визнання його недійсним. В даному випадку договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013, слід вважати вчиненим від імені ФОП ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене та положення статті 35 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає вказані доводи позивача необґрунтованими.

Щодо підстави щодо визнання недійсним договору, оскільки спірний договір, підписаний внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а тому повинен бути визнаний судом недійсним, то колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Тобто, за змістом наведеної норми в силу зловмисної домовленості представника й контрагента воля довірителя не знаходить свого вираження, а підмінюється волею представника, який фактично вступає у змову з контрагентом з метою одержати власну чи обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя, що і є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 3.10. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.

При цьому, самі лише посилання позивача на те, що договір містить ряд умов, які не вигідні замовнику, витрати замовника, передбачені договором перевищують обгрунтовані ринкові (що є у справі недоведеними належними доказами) не може прямо вказувати на зловмисну домовленість сторін договору.

Пунктом 22 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Підпунктом 3.10. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. також визначено, що вимоги про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Разом з тим, позивачем під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами факту наявності зловмисної домовленості директора позивача з відповідачем під час укладення оспорюваного договору, а наведені позивачем самі посилання в позовній заяві не можуть слугувати таким доказом.

Як вже зазначено вище, з матеріалів справи вбачається, що спірний договір вчинений від імені позивача-його директором- Остапчуком В.А., який, як встановлено під час розгляду справи № №903/212/15, був наділений правом оперативного управління діяльністю ОСОБА_1 підприємства та повноваженнями набувати від імені ОСОБА_1 підприємства цивільних прав та обов'язків, в межах своєї компетенції, визначеної законом і статутом ОСОБА_1 підприємства, мав право вчиняти відповідні дії саме від імені підприємства, тому мав право на укладення договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р., з подальшим підписанням Акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р.

Крім того, колегією суддів встановлено, що згідно довідки з ЄДР серії АБ №442702 щодо ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" вбачається, що директором даного підприємства на момент укладення спірного договору був ОСОБА_4.

Відповідно до п. 7.5 статуту передбачено, що директор ОСОБА_1 підприємства організовує всю роботу в ОСОБА_1 підприємстві, діє без довіреності за погодженням з вищим органом засновника укладає угоди, контракти від імені ОСОБА_1 підприємства, приймає рішення про використання майна ОСОБА_1 підприємства та його фінансових засобів, представляє його у всіх установах, організаціях, підприємствах, видає довіреності, накази, розпорядження та вказівки, відкриває рахунки в банках, за погодженням з вищим органом засновника затверджує посадовий розклад.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що статутом ДП "Агрофірми Луга- Нова" Приватного підприємства "Універсам" не визначено будь-яких обмежень виконавчого органу щодо укладення спірного договору від 02.09.2013р. №11 про надання послуг по збиранню урожаю 2013 року.

Доказів на підтвердження усунення ОСОБА_4 з посади директора підприємства станом на час укладення оспорюваного договору суду не надано.

Також відсутні будь-які застереження щодо повноважень директора підприємства у ЄДРПОУ.

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Підстава для визнання правочину недійсним, передбачена наведеною нормою, стосується лише тих правочинів, які вчиняються особою не самостійно, а через представника, який, вчиняючи правочин, не виражає власну волю, а доносить до контрагента волю особи, яку він представляє.

Однак, як встановлено судом, спірний договір укладено зі сторони замовника-директором ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" ОСОБА_4 Тобто, спірний договір зі сторони замовника укладено не представником замовника, а виконавчим органом юридичної особи - директором підприємства. Докази усунення ОСОБА_4 з посади директора підприємства станом на час укладення спірного правочину в матеріалах справи відсутні.

Відтак, колегія суддів констатує, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що підстави для визнання недійсним спірного договору за ст. 232 ЦК України відсутні, оскільки вказана норма підлягає застосовуванню у випадках, коли правочин вчинено юридичною особою не самостійно, а через представника, а тому не може бути врахована у даному спорі.

Колегією суддів також не беруться до уваги доводи позивача про те, що директор підприємства діяв за зловмисною домовленістю з другою стороною, оскільки після підписання спірного договору був представником ФОП ОСОБА_3 у спорах з ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам", оскільки як встановлено з матеріалів справи, це відбувалося після його звільнення з посади директора ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам", та не може бути беззаперечним доказом факту наявності зловмисної домовленості між сторонами договору.

Щодо доводів позивача про те, що договір був укладений на умовах, не вигідних замовнику, то колегія суддів зауважує, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.ст. 627, 632 Цивільного кодексу України). Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів про те, що умови договору є для нього економічно невигідними.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем належними доказами наявності обставин, з якими закон, зокрема ст. 232 ЦК України, на підставі якої подано позов, пов'язує недійсність оспорюваного правочину та настання відповідних наслідків і колегією суддів таких підстав не встановлено.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що договір № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. не суперечить чинному законодавству, оскільки договір підписаний сторонами, в т.ч. з боку позивача директором ОСОБА_1 підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплений печаткою. На його виконання були вчинені сторонами дії, які свідчать про його схвалення, такі як підписання акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. та перерахування замовником-ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" виконавцю-ФОП ОСОБА_3 2 760,00грн. заборгованості за надані послуги згідно договору №13 від 20.10.2013р., що стверджується платіжним дорученням №952 від 17.04.2014р. на суму 2 760,00грн.

Розглянувши доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції права позивача на участь у судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд першої інстанції, розглянувши в судовому засіданні 10.03.2016р. клопотання позивача про відкладення розгляду справи, відмовив в його задоволенні як необгрунтованому відповідно до вимог ст. 77 ГПК України, зважаючи на те, що ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що представництво в господарському процесі не обмежується певним колом осіб, тому позивач зобов'язаний добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та забезпечити явку свого представника в судове засідання.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Таким чином, нез'явлення представника позивача через його перебування на лікарняному не є підставою для відкладення розгляду справи (будь-яких доказів вказаного суду не надав).

Заявник не надав суду належних доказів, які б підтверджували наявність обставин відкладення розгляду справи в розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України, як і будь-яких доказів в підтвердження доводів, на які він посилається у своєму клопотанні.

Відтак, колегія суддів, враховуючи вищевказані положення законодавства, а також положення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві», статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не вбачає процесуальних порушень прав позивача на участь у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В підтвердження своїх доводів позивач не довів викладеного та не надав відповідних доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст. 49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємство "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" від 18.03.15р. на рішення господарського суду Волинської області від 10 березня 2016 року у справі № 903/839/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 10 березня 2016 року у справі № 903/839/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/839/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.