Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

28 лютого 2017 року Справа № 927/58/17

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут",

юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

адреса для листування: пр-т Миру, 53, м. Чернігів, 14000

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз,

Кловський узвіз, будинок 9/1, м. Київ, 01021

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Укрнафта",

пров. Несторівський, 3/5, м. Київ, 04053

В особі: Гнідинцівського газопереробного заводу

смт. Варва, Чернігівська область, 17600

Предмет спору: про визнання недійсною додаткової угоди

Суддя Лавриненко Л.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №10-Др-1-0916 від 30.09.2016, представник

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №10-814/д від 07.12.2016, представник

від третьої особи: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" подано позов до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", в особі: Гнідинцівського газопереробного заводу, відповідно до якого просить суд: визнати недійсною додаткову угоду №1 від 31.03.2016 до договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015.

Відповідач у поданому в судовому засіданні відзиві на позов №15/790 просить відмовити в задоволенні даного позову та зазначає, що ПАТ «Укрнафта» не є власником/продавцем природного газу, що відповідно до договору транспортувався внутрішньопромисловими трубопроводами товариства відповідача і надає послуги ліцензіатам з постачання природного газу виключно як газотранспортне підприємство. Внутрішньопромислові трубопроводи ПАТ «Укрнафта» не є складовою частиною технологічного процесу видобутку природного газу, оскільки послуги з переміщення газу у вказаний спосіб надаються товариством, незалежно від факту та обсягів, видобутого ПАТ «Укрнафта» природного газу. ПАТ «Укрнафта» в межах договору №480-р від 26.06.2015 не здійснювало транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а по суті надавало послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже, вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газотранспортної системи. Відповідач також вказує на те, що посилання позивача на листи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 21.07.2016 №7384/16.2.1/7-16 та від 10.05.2016 №4519/16.2.1/7-16 є необґрунтованим, оскільки вказані листи не носять обовязкового характеру, а є інформаційними. Крім того, відповідач зазначає, що п.1.7. статуту ПАТ «Укрнафта», місцезнаходження товариства: 04053, м. Київ, Несторівський пров. 3-5, відповідно подання позову до Господарського суду чернігівської області є порушенням територіальної підсудності.

У судовому засіданні 17.01.2016 суд оголосив перерву до 24.01.2017 до 09:00 та зобовязав позивача надати акти приймання-передачі наданих послуг по договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами та докази здійснення платежів; відповідачу надати докази підтвердження що внутрішньопромислові трубопроводи не відносяться до газотранспортної системи та докази, які підтверджують право власності на внутрішньопромислові трубопроводи.

У судовому засіданні 24.01.2017 суд продовжив розгляд справи після оголошеної перерви.

Позивач у поданих письмових поясненнях №Crz007-CK-296-0117 підтримує заявлені позовні вимоги та посилаючись на ч.1 ст.9 Закону України Про ринок природного газу, п.27 ч.1 ст.7 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності зазначає, що для здійснення господарської діяльності з транспортування природного газу трубопроводами необхідна не тільки наявність відповідного дозволу (ліцензії), але також, щоб даний вид господарської діяльності відповідав меті та предмету діяльності визначених установчими документами. Тому, такий вид господарської діяльності, як транспортування природного газу трубопроводами повинен бути зазначений в установчих документах відповідача.

Ухвалою суду від 24.01.2017 було задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз Кловський узвіз, будинок 9/1, м. Київ, 01021.

Клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відхилено судом.

Позивач в поданих 02.02.2017 додаткових поясненнях №Crz007-CK-454-0217 зазначає, що відповідно до п. 5.1. договору №480-р від 26.06.2015 та п.6 постанови НКРЕ від 03.03.2015 №503 з додатком 1, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для ПАТ Укртрансгаз відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ Чернігівгаз складає 45,48 грн з ПДВ. Відповідач застосовує тариф для послуг з транспортування згідно договору №480-р від 26.06.2015, який передбачений для магістральних трубопроводів. Згідно з розясненнями НКРЕКП, викладених у листі від 13.09.2016 №5902/16.2.1/716, застосування підприємством, яке не отримувало ліцензій на здійснення діяльності з транспортування або розподілу природного газу не має правових підстав для застосування тарифів на транспортування природного газу магістральними або розподільними газопроводами. Відповідачем зазначається, що ПАТ Укрнафта надає послуги з транспортування природного газу виключно як газотранспортне підприємство. Таким чином, для визначення статусу відповідача як газотранспортного підприємства, в розумінні Закону України Про засади функціонування ринку природного газу, при застосуванні тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами та визначення в договорі №480-р від 26.06.2015, якими саме трубопроводами здійснюється транспортування газу, дає підстави вважати про приналежність трубопроводів газотранспортного підприємства (відповідача) до магістральних трубопроводів.

У поданих письмових поясненнях №1306/6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз, вказує на те, що пряме підключення газорозподільної мережі ПАТ Чернігівгаз у Варвинському та Прилуцькому районах Чернігівської області до магістральних газопроводів ПАТ Укртрансгаз існує тільки на газорозподільній станції с. Богдани Варвинського арйону, Чернігівської області. Крім того, ПАТ Укртрансгаз надає суду завірену копію акту розмежування приналежності та обслуговування газопровода від 06.03.2002 та просить залучити його до матеріалів справи.

Позивач у поданих у судове засідання 14.02.2017 додаткових поясненнях №Crz007-CK-631-0217 зазначає, що предметом договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 є послуги з транспортування природного газу трубопроводами Газотранспортного підприємства (без уточнення магістральними чи промисловими трубопроводами), що не відповідає типовій формі, яка затверджена відповідною постановою НКРЕКП. У відповідності до наданого висновку технічного обстеження магістрального газопроводу ОСОБА_3, виконаного структурними підрозділами АТ "Інститут транспорту нафти", відсутня наявність доступу газопроводу відповідача ОСОБА_3 до Єдиної газотранспортної системи України, оскільки даний газопровід є системою замкнутою. Позивач також зазначає, що відповідач приймає газ від позивача на пунктах приймання-передачі газу з магістральних трубопроводів в трубопроводи Гнідинцівського ГПЗ. У разі наявності фізичного з'єднання трубопроводів відповідача з магістральними трубопроводами, між ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Укрнафта", яке представляє структурна одиниця Гнідинцівський газопереробний завод, повинна бути укладена відповідна технічна угода щодо врегулювання правил обліку та приймання-передачі природного газу.

Відповідач у поясненнях №15/457 вказує на те, що постачання природного газу споживачам Варвинського та Прилуцького районів Чернігівської області ТОВ "Чернігівгаз збут" здійснюється через внутрішньопромисловий газопровід ОСОБА_3, власником якого є ПАТ "Укрнафта" та газорозподільними мережами ПАТ "Чернігівгаз". Виключенням є лише газопостачання до с.Богдани Варвинського району Чернігівської області, де газорозподільна мережа ПАТ "Чернігівгаз" підключена безпосередньо до магістрального газопроводу ПАТ "Укртрансгаз" через газорозподільну станцію, що підтверджено поясненнями ПАТ "Укртрансгаз" вих.№1306/6. Документи, які підтверджують межу балансової належності магістрального газопроводу ПАТ "Укртрансгаз" та газорозподільних мереж ПАТ "Чернігівгаз" у Варвинському та Прилуцькому районах Чернігівської області на Гнідинцівському ГПЗ ПАТ "Укрнафта" відсутні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №09297116 від 14.02.2017, але повноважного представника в судове засідання 28.02.2017 не направила.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні 28.02.2017 підтримали раніше подані клопотання про відмову здійснення технічної фіксації судового процесу, які задоволено судом.

До початку судового засідання від третьої особи, через канцелярію суду, надійшли письмові пояснення №2528/6 з додатком, в яких Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз вказує на те, що свої обовязки виконує згідно ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, серія АЕ №194511 на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами, рішення НКРЕ №211 від 28.02.2013. Посилаючись на п.45 ч.1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» третя особа зазначає, що переміщення природного газу внутрішньопромисловими газопроводами ПАТ «Укрнафта» знаходяться поза межами ліцензійної діяльності ПАТ «Укртрансгаз». Підключення газорозподільної мережі ПАТ «Чернігівгаз» у Варвинському та Прилуцькому районах Чернігівської області до магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз» існує тільки на газорозподільній станції с.Богдани Варвинського району Чернігівської області.

Письмові пояснення третьої особи №2528/6 з додатком прийнято судом до розгляду та залучено до матеріалів справи.

Інших заяв та клопотань від сторін та третьої особи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 14.02.2017 сторони були попереджені, що незявлення в судове засідання повноважних представників не є перешкодою для розгляду спору по суті. Крім того, даною ухвалою суду обовязкова явка представника третьої особи в судове засідання не визнавалась.

У судовому засіданні 28.02.2017 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача виклав позовні вимоги.

Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

26.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта», яке представляє структурна одиниця Гнідинцівський газопереробний завод (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" (замовник) було укладено договір №480-р на транспортування природного газу трубопроводами.

Відповідно до пункту 1.1. договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування трубопроводами Газотранспортного підприємства природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в трубопроводи Газотранспортного підприємства до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу трубопроводами Газотранспортного підприємства в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Пунктом 1.2. договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 передбачено, що річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 20801,8 тис.куб.м., у тому числі по місяцях: січень-червень 0; липень 592,1 тис.куб.м; серпень 552,6 тис.куб.м; вересень 1243,0 тис.куб.м; жовтень 4282,5 тис.куб.м; листопад 5156,3 тис.куб.м; грудень 8975,3 тис.куб.м. Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином укладений між сторонами договір №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, по своїй правовій природі є договором про надання послуг.

Відповідно до п.11.1. договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01.07.2015 до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Пунктом 11.2. договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 також передбачено, що усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Сторони зобовязуються письмово повідомляти про зміну реквізитів (місцезнаходження, найменування, організаційно-правової форми, банківських реквізитів тощо), зазначених в цьому договорі, не пізніше ніж через 10 днів після настання таких змін.

Згідно з п.2.5. договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, приймання-передача газу в пунктах приймання-передачі та на ГРС здійснюється сторонами відповідно до порядку доступу до Єдиної газотранспортної системи України, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

31.03.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору на транспортування природного газу трубопроводами №480-р від 26.06.2015, пунктом 1 якої викладено п.1.2. договору у наступній редакції: плановий обсяг транспортування природного газу замовника з 01.07.2015 по 30.04.2016 становить 41761,553 тис.куб.м., у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): 2015 рік: липень 307,982 тис.куб.м; серпень 399,432 тис.куб.м; вересень 388,868 тис.куб.м; ІІІ квартал 1096,282; жовтень 2530,602 тис.куб.м; листопад 4840,166 тис.куб.м; грудень 6826,688 тис.куб.м; ІV 14197,456; 2016 рік: січень 11249,166 тис.куб.м; лютий 6801,362 тис.куб.м; березень 5680,389 тис.куб.м; І квартал 23730,917 тис.куб.м; квітень 2736,898 тис.куб.м.; ІІ квартал 2736,898 тис.куб.м.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 до договору на транспортування природного газу трубопроводами №480-р від 26.06.2015, сторонами викладено п.11.1. договору у наступній редакції: цей договір набуває чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.07.2015 та діє до 30.04.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На день розгляду справи в суді сторонами не подано доказів пролонгації договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 в частині транспортування газу, отже даний договір, з урахуванням п. 2 додаткової угоди №1 від 31.03.2016 до договору на транспортування природного газу трубопроводами №480-р від 26.06.2015, в частині транспортування газу припинив свою дію.

В обґрунтування даного позову позивач посилається на те, що станом на 31.03.2016 (дату укладення додаткової угоди №1 від 31.03.2016 до договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015) діючими нормативно-правовими актами передбачалось, що діяльність, повязана з транспортуванням природного газу (без уточнення магістральними чи промисловими трубопроводами) підлягає ліцензуванню. Проте, відповідачем, ні станом на 31.03.2016 (дати укладення додаткової угоди №1 від 31.03.2016 до договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015), ні станом на дату позовної заяви №Crz007-СК-9-0117 (03.01.2017) не була отримана ліцензія на право здійснення господарської діяльності з транспортування природного газу.

У відповідності до п. 27 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (в редакції, яка діяла станом на 31.03.2016 дату укладення додаткової угоди №1 від 31.03.2016 ), ліцензуванню підлягає транспортування та розподіл природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, його зберігання в обсягах, що перевищують рівень, встановлений ліцензійними умовами та постачання, крім постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом.

Статтею 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» визначено поняття магістральних та промислових трубопроводів (приєднані мережі), зокрема, магістральний трубопровід технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо.

У відповідності до ст. 13 «Про трубопровідний транспорт», діяльність, пов'язана з проектуванням, будівництвом, ремонтом та експлуатацією об'єктів трубопровідного транспорту, здійснюється на підставі ліцензії. Ліцензії видаються в порядку, встановленому законодавством.

Підпунктами 7,8,9,21,26 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», який втратив чинність з 01.10.2015 року, було визначено, що:

- газорозподільне підприємство суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює транспортування природного газу газорозподільними мережами безпосередньо споживачам, у власності чи в користуванні якого перебувають газорозподільні мережі та інші виробничі об'єкти та який здійснює щодо них функції з оперативно-технологічного управління;

- газорозподільні мережі виробничий комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов'язаних між собою об'єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам;

- газотранспортне підприємство суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює транспортування природного газу магістральними газопроводами, які перебувають у його власності чи користуванні, та виконує щодо них функції з оперативно-технологічного управління;

- розподіл природного газу господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з транспортуванням природного газу газорозподільними мережами з метою його доставки споживачам;

- транспортування природного газу господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу трубопроводами з метою його подальшого зберігання, розподілу або доставки безпосередньо споживачам та замовникам, окрім транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами).

08.05.2015 набрав чинності Закон України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.07.2015, пунктом 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень даного Закону, визнано таким, що втрачає чинність з 01.10.2015 року Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» також передбачено, що: оператор газорозподільної системи субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); оператор газотранспортної системи субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); транспортування природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Пунктом 2.1. статуту Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта», протокол №21 від 22.03.2011 та зареєстрованого 23.03.2011 реєстраційний номер 6002352 визначено, що метою діяльності товариства є, зокрема, видобуток нафти й газу, забезпечення споживачів продуктами переробки нафти й газу, виготовлення іншої продукції, що забезпечує потреби ринку енергоресурсів, впровадження винаходів та інших новацій в різні сфери господарської діяльності та міжнародного бізнесу; пошук та розвідка нових родовищ нафти та газу; переробка нафти та газу; проведення будь-яких видів виробничо-комерційної діяльності, не забороненої чинним законодавством України, з метою отримання прибутку.

Відповідно до п. 1.2. Положення про Гнідинцівський газопереробний завод Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», яке затверджено наглядовою радою ПАТ «Укрнафта», протокол № 12/2011 від 28.12.2011 року, Гнідинцівський газопереробний завод входить до складу ПАТ «Укрнафта» на правах структурної одиниці (філії) і діє на підставі даного положення.

Головною метою ГПЗ є, зокрема, переробка газу і підготовка нафти, підготовка та переробка газового конденсату, забезпечення споживачів продуктами переробки нафти й газу, виготовлення іншої продукції, що забезпечує потреби ринку енергоресурсів, впровадження винаходів та інших новацій в різні сфери господарської діяльності та міжнародного бізнесу; проведення будь-яких видів виробничо-комерційної діяльності, не забороненої чинним законодавством України, з метою отримання прибутку.

Таким чином, згідно з статутом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та положенням про Гнідинцівський газопереробний завод Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», відповідач є газовидобувним підприємством.

Систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт (ст.2 Закону України «Про трубопровідний транспорт»).

Із наданих третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» пояснень слідує, що транспортування природного газу магістральними газопроводами здійснює ПАТ «Укртрансгаз» на підставі виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, ліцензії серія АЕ №194511 на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами, рішення НКРЕ №211 від 28.02.2013. Підключення газорозподільної мережі ПАТ «Чернігівгаз» у Варвинському та Прилуцькому районах Чернігівської області до магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз» існує тільки на газорозподільній станції с.Богдани Варвинського району Чернігівської області, що підтверджується наданою до матеріалів справи копією акту про розмежування приналежності та обслуговування газопроводів від 06.03.2002.

У висновку технічного обстеження магістрального газопроводу ОСОБА_3, виконаного структурними підрозділами АТ "Інститут транспорту нафти", наданого до матеріалів справи зазначено, що газопровід відповідача ОСОБА_3, є невеликою замкнутою системою газопроводів, жорстко привязаною до Гнідинського ГПЗ, знаходиться на його балансі і експлуатується силами заводу. Газопровід ОСОБА_3 під категорію магістральних не підпадає, оскільки прокладений між площадками заводу.

Це також підтверджується наданими до матеріалів справи актами розмежування і експлуатаційної відповідальності газопроводу високого тиску та схемами розподілу меж обслуговування газопроводу високого тиску від 30.12.2014, які підписані між відповідачем та ПАТ «Чернігівгаз», яке надає послуги позивачу щодо транспортування природного газу газорозподільними мережами.

Таким чином, із наданих відповідачем до матеріалів справи документі вбачається, що газопроводи, зазначені в договорі, відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності. Відповідно, переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу.

Отже, договір №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 та додаткова угода №1 від 31.03.2016 до договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, були укладені виходячи з потреби в цих послугах позивача, оскільки у ПАТ «Чернігівгаз», який здійснює транспортування газу газорозподільними мережами відсутній власний трубопровід для підключення до магістральної газотранспортної системи, щоб на договірних засадах скористатися внутрішньопромисловими трубопроводами відповідача з метою доставки придбаного в інших субєктів господарювання природного газу, а також з метою компенсації виробничих витрат відповідача, понесених внаслідок переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Таким чином, суд доходить висновку, що Публічне акціонерне товариство «Укрнафта», в особі: Гнідинцівського газопереробного заводу, не здійснює свою діяльність з транспортування природного газу із залученням магістральних газопроводів, які є обовязковою складовою газотранспортної системи, та відповідно не є оператором газорозподільної системи або оператором газотранспортної системи у розумінні Закону України «Про ринок природного газу.

Законодавче врегулювання договірних відносин між субєктами господарювання щодо транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами здійснюється на підставі Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що транспортування природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу; газотранспортна система технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма обєктами і спорудами, повязаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» не є власником/продавцем природного газу, що відповідно до умов договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, транспортувався внутрішньопромисловими трубопроводами Гнідинцівського газопереробного заводу.

При цьому, внутрішньопромислові трубопроводи ПАТ «Укрнафта», якими здійснювалося переміщення природного газу не є складовою частиною технологічного процесу видобутку природного газу і частиною трубопроводу, а також не є частиною газотранспортної системи, оскільки послуги з переміщення природного газу у вказаний спосіб надаються незалежно від факту та обсягів, видобутого ПАТ «Укрнафта» природного газу.

Позивачем не подано належних та допустимих доказів, які підтверджують транспортування відповідачем природного газу магістральними трубопроводами.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що відповідач не здійснював транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою в межах договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, а лише надавав послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, відповідно, вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені положеннями Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу газотранспортної системи.

Переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не позбавляє права субєкта господарювання надавати вказані послуги, оскільки нормативно-правовими актами не встановлено прямої заборони на це. Дана послуга є похідною від основного виду діяльності та надається на договірних засадах.

Приймаючи до уваги, що договір №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 передбачає надання послуг позивачу поза газотранспортною системою, шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами, які не є елементом газотранспортної системи, у звязку з чим діяльність ПАТ «Укрнафта» з транспортування природного газу не підлягає ліцензуванню, оскільки ПАТ «Укрнафта» не є і не повинно бути оператором газотранспортної системи, відповідно до положень Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу газотранспортної системи, на які посилається позивач. Вищевказані нормативні акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з привязкою до надання послуг газотранспортною системою.

Посилання позивача на листи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №4519/16.2.1/7-16 від 10.05.2016 та №7384/16.2.1/7-16 від 21.07.2016, відповідно до яких діяльність з транспортування природного газу може здійснювати лише оператор газотранспортної системи, а вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, має відноситись на собівартість кінцевої продукції підприємства, судом до уваги не приймаються, оскільки вказані листи є інформаційними та не носять обовязкового характеру, оскільки не створюють для позивача та відповідача юридичних наслідків, так як п. 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України №715/2014 від 10.09.2014 визначено, шо рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов'язкові до виконання суб'єктами природних монополій. Проте, відповідач до таких субєктів не відноситься.

Частиною 1 ст. 306 Господарського кодексу України передбачено, що транспортування продукції газопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умови договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 та додаткової угоди від 31.03.2016 до нього, були визначені та погоджені сторонами, письмова форма договору дотримана, зазначені умови не суперечать нормам чинного законодавства.

Згідно з частинами 1,3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний акт (абзац 4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Частиною 1 ст. 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу спірної додаткової угоди №1 від 31.03.2016 до договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, яку позивач просить суд визнати недійсною вбачається, що її було укладено згідно з вимогами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а також підписано повноважними представниками сторін.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

В порушення вищезазначених вимог, позивачем не надано жодних належних доказів, на підставі яких може бути визнано недійсною спірну додаткову угоду №1 від 31.03.2016 до договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, а також не встановлено жодних обставин, які б свідчили про її недійсність.

Таким чином, правові відносини, що виникли між сторонами на підставі спірної додаткової угоди №1 від 31.03.2016 до договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 відповідають встановленим нормативним актам, а зміст даної угоди не суперечить діючому законодавству України і не порушує публічний порядок та спрямований на реальне настання правових наслідків.

Як свідчать матеріали справи, уповноваженими представниками сторін були підписані помісячні акти виконання послуг з транспортування природного газу на виконання договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 та додаткової угоди від 31.03.2016, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями вказаних актів.

Із наданих до позивачем до матеріалів справи банківських виписок вбачається, що позивачем здійснювалась оплата наданих йому послуг з транспортування природного газу за договором №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 та додаткової угоди від 31.03.2016.

Також слід зазначити, що визнання недійсною додаткової угоди від 31.03.2016, якою сторони змінили помісячні планові обсяги транспортування природного газу та строк дії договору, не призводить до відновлення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки по своїй правовій природі укладений між сторонами договір №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 та додаткова угода від 31.03.2016 до нього, є договором про надання послуг, які споживаються в процесі їх надання, і на час розгляду даної справи договір №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 та додаткова угода від 31.03.2016 до нього припинили свою дію .

За таких обставин, позовні вимоги позивача про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 31.03.2016 до договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Посилання відповідача на те, що подання позивачем даного позову до Господарського суду Чернігівської області є порушенням правила територіальної підсудності, передбаченого Господарським процесуальним кодексом України, оскільки місцезнаходження відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», 04053, Україна, м. Київ, Несторівський пров., 3-5, судом до уваги не приймається, оскільки:

У відповідності до ч. 1, 4 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо. Якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої-третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Отже, територіальна підсудність справи за участю відособленого підрозділу юридичної особи визначається відповідно до вимог статті 15 Господарського процесуального кодексу України за місцем знаходження відособленого підрозділу, якому надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи. Оскільки відособлений підрозділ юридичної особи діє у межах наданих йому повноважень, то подання позову за місцем знаходження цього підрозділу правомірне лише тоді, коли спір випливає саме з його діяльності.

Аналогічна позиція викладена в п.20.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 № 10.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем у даній справі виступає Публічне акціонерне товариство "Укрнафта", в особі його структурного підрозділу Гнідинцівського газопереробного заводу, місцезнаходження якого смт. Варва, Чернігівська область, 17600.

Судом встановлено, що Гнідинцівський газопереробний завод входить до складу ПАТ «Укрнафта» на правах структурної одиниці (філії) і діє на підставі положення, затвердженого наглядовою радою ПАТ «Укрнафта», протокол № 12/2011 від 28.12.2011.

У відповідності до підпункту 7 п.3.1. розділу 3 Положення про Гнідинцівський газопереробний завод Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», яке затверджено наглядовою радою ПАТ «Укрнафта», протокол №12/2011 від 28.12.2011, Гнідинцівський газопереробний завод має право вести виключно за погодженням з ПАТ «Укрнафта» та на підставі довіреності ПАТ «Укрнафта» претензійно- позовну роботу.

Із наявною в матеріалах справи довіреності № 10-812/д від 07.12.2016, виданої головою правління ПАТ «Укрнафта» директору Гнідинського газопереробного заводу ОСОБА_4 слідує, що йому надано право представляти інтереси ПАТ «Укрнафта» в місцевих загальних, господарських судах у справах, що виникають в тому числі і з господарських спорів з усіма правами наданими відповідачу.

Договір №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 та додаткова угода від 31.03.2016, укладені Публічним акціонерне товариство "Укрнафта", в особі його структурного підрозділу Гнідинцівського газопереробного заводу. Предметом вказаного договору є надання послуг безпосередньо Гнідинцівським газопереробним заводом структурним підрозділом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", і стосується саме діяльності вказаного структурного підрозділу.

За таких обставин, суд доходить висновку, що даний позов подано з дотримання правил територіальної підсудності

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, в разі відмови у позові повністю, витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.01.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 11, 6, 201, 202, 203, 205, 215, 526, 626, 627, 638, 901 Цивільного кодексу України; ст. 173, 174, 175, 193, 306 Господарського кодексу України; ст. 1,2 Закону України «Про трубопровідний транспорт»; ст.1 Закону України «Про ринок природного газу»; ст. 4 Закону України „Про судовий збір; ст. 32, 33 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення підписано 01.03.2017.

Суддя Л.М.Лавриненко