КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р. Справа№ 910/13023/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Куксова В.В.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: Колосюк С.А. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-1: Корчадим В.М. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-2: Музичук Л.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 року у справі № 910/13023/16 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Національного банку України

до 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.12.2016 року у справі № 910/13023/16 в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не дотримався встановленого порядку, оскільки до електронних листів № 11-043100/11576 від 09.06.2015р., № 3-084000/1651 від 10.06.2015р., № 3 -043000/11785 від 12.06.2015р., № 3- 084200/12288 від 19.06.2015р. не додано графіку повернення основного боргу за кредитами для підтримки ліквідності під програми фінансового оздоровлення та кредитами для збереження ліквідності банків та графік сплати процентів, нарахованих за користування такими кредитами, підписані головою правління банку, а відтак позивача були відсутні підстави для не нарахування пені у відповідності до вказаної Постанови.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вимога позивача лише тільки про зобов'язання уповноваженої особи додатково акцептувати вимоги Національного банку України в повній мірі не забезпечить відновленню порушеного права Національного банку України, оскільки саме до компетенції Фонду відноситься затвердження змін до реєстру кредиторів банку.

Відповідно протоколу автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Скрипка І.М., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 року у визначеному складі колегії суддів, апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.02.2017 року.

Відповідач-2, згідно з поданим до суду 15.02.2017 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення, а на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 року у справі № 910/13023/16 без змін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

Пунктом 3 ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" визначено, що Національний банк України виступає кредитором останньої інстанції для банків і організовує систему рефінансування.

Відповідно до п. 1 ст. 25 вказаного Закону України Національний банк України для забезпечення виконання покладених на нього функцій здійснює такі операції - надає кредити банкам для підтримки ліквідності не нижче ставки рефінансування Національного банку в порядку, визначеному Національним банком.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі вказаних норм чинного законодавства, з метою надання стабілізаційного кредиту у відповідності до Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 26.09.2006 року № 378, та інших постанов НБУ, між Національним банком України (кредитором) та Публічним товариством "Банк "Фінанси та кредит" (позичальником) були укладені кредитні договори - № 48 від 21.10.2008 року, № 63/1 від 04.11.2008 року, 63/3 від 18.11.2008 р., № 03/2 від 11.02.2009 р., № 03/4 від 16.02.2009 р., № 03/6 від 05.03.2009 року, № 03/10 від 26.03.2009 року, № 03/18 від 18.05.2009 року, № 03/28-1 від 10.07.2009 року, № 03/28-2 від 18.02.2010 року, № 03/33 від 12.11.2009 р., № 03/35 від 02.09.2010 р., № 03/28-2 від 18.02.2010 р., № 03/36 від 11.03.2014 року, № 44/1 від 16.02.2015 року, № 44/2 від 24.02.2015 року, № 44/3 від 03.03.2015 року, № 44/4 від 13.03.2015 року, № 44/5 від 20.03.2015 року, № 44/6 від 27.03.2015 року, № 44/7 від 03.04.2015 року, № 44/8 від 14.04.2015 року, № 44/9 від 21.04.2015 року, № 44/10 від 28.04.2015 року, № 47/1 від 2015 року, № 47/2 від 25.06.2015 року, № 24 від 24.03.2014 року.

За умовами вказаних договорів Національний банк України надав ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" у користування кредитні кошти, які останній мав повернути з відсотками у порядку та на умовах, визначених цими кредитними договорами.

Відповідно до п. 2.2.4 кредитних договорів № 48 від 21.10.2008 року, № 63/1 від 04.11.2008 року, 63/3 від 18.11.2008 року, № 03/4 від 16.02.2009 року, № 03/28-1 від 10.07.2009 року, № 03/33 від 12.11.2009 року, № 03/35 від 02.09.2010 року, № 03/28-2 від 18.02.2010 року, а також п. 1.7 кредитних договорів № 03/36 від 11.03.2014 року, № 44/1 від 16.02.2015року, № 44/2 від 24.02.2015 року, № 44/3 від 03.03.2015 року, № 44/5 від 20.03.2015 року, № 44/7 від 03.04.2015 року, № 44/8 від 14.04.2015 року, № 47/1 від 2015 року, № 47/2 від 25.06.2015 року, № 24 від 24.03.2014 року Національному банку України надане право нарахувати пеню на суму заборгованості за кредитом і процентами за користування ним, у разі неможливості списання такої заборгованості з позичальника.

У судовому засіданні встановлено, що постановою Національного Банку України від 17.09.2015 року № 612 ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" віднесено до категорії неплатоспроможних банків та 17.09.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у відповідача. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року.

У подальшому Постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 року № 898 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 про початок здійснення процедури ліквідації відповідача, та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію.

Відтак, станом на час спірних правовідносин та звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача була відкликана банківська ліцензія та розпочата процедура ліквідації.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є визнання протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в частині відхилення кредиторських вимог Національного Банку України, зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги Національного Банку України на суму 1 875 768,66 грн. зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в частині збільшення ацептованих вимог на суму 1 875 768,66 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що під час ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" уповноваженою особою Фонду було відмовлено НБУ у акцептуванні та включенні до реєстру кредиторських вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" вимог по пені, нарахованій за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами за кредитними договорами № 48 від 21.10.2008 року, № 63/1 від 04.11.2008 року, 63/3 від 18.11.2008 року, № 03/4 від 16.02.2009 року, № 03/28-1 від 10.07.2009 року, № 03/33 від 12.11.2009 року, № 03/35 від 02.09.2010 року, № 03/28-2 від 18.02.2010 року, № 03/36 від 11.03.2014 року, № 44/1 від 16.02.2015року, № 44/2 від 24.02.2015 року, № 44/3 від 03.03.2015 року, № 44/5 від 20.03.2015 року, № 44/7 від 03.04.2015 року, № 44/8 від 14.04.2015 року, № 47/1 від 2015 року, № 47/2 від 25.06.2015 року, № 24 від 24.03.2014 року на суму 1 875 768, 66 грн.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Процедура введення тимчасової адміністрації, ліквідації, формування реєстру акцептованих вимог кредиторів регулюється спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції станом на час спірних правовідносин) Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав. Вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Статтею 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

У відповідності до ч.ч. 3, 8 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Як встановлено судом, інформація про ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" була розміщена на офіційному сайті Фонду (www.fg.gov.ua) 23.12.2015 року та була оприлюднена у газеті "Голос України" № 242 (6242) від 23.12.2015 року, тобто з указаної дати протягом 30 днів позивач мав можливість звернутись з грошовими вимогами до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", тобто до 21.01.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом та звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" із заявою № 18-0005/1983 від 12.01.2016 року про включення його до реєстру кредиторів на суму 7 065 052 685, 74 гривень, яка складається з основної заборгованості за кредитними договорами у сумі 6 348 648 931,98 грн., процентами за користування кредитами у сумі 713 767 985,10 грн. та пені, нарахованої за несвоєчасну сплату процентів, у сумі 1 875 768,66 грн.

10.06.2016 року позивач електронним повідомленням № 12-0004/49428 звернувся до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з проханням надати інформацію про результати акцептування кредиторських вимог Національного банку України на вказану суму.

У відповідь на вказаний лист відповідач-1 надав довідку № 3-131100/7622 від 14.06.2016 року, у якій зазначив про акцептування кредиторських вимог Національного банку України на загальну суму 7 063 176 917,08 грн., яка складалась із суми наданих кредитів та відсотків за їх користування. Ці вимоги позивача були включені до 5 черги вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Отже, кредиторські вимоги по пені, нарахованій згідно умов кредитних договорів за прострочення сплати відсотків, в сумі 1 875 768,66 грн. були відхилені уповноваженою особою ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит.

Колегія суддів не погоджується з доводом апелянта про те, що кредиторські вимоги на вказану суму протиправно не включені до реєстру кредиторів, а тому такі дії банку неправомірними, з огляду на наступне.

Постановою Нацонального банку України № 363 від 09.06.2015 року "Про заходи щодо зміни умов користування кредитами для підтримки ліквідності банків та операціями репо" (далі - Постанова НБУ № 363 від 09.06.2015 року) вирішено, що уразі звернення банку щодо неможливості у зв'язку з недостатністю ліквідних коштів належного виконання ним зобов'язань перед Національним банком України за операціями рефінансування та операціями репо в строки, визначені кредитними договорами та договорами репо, укладеними відповідно до умов Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2009 року № 259, а також за кредитними договорами, укладеними за кредитами для підтримки ліквідності під програми фінансового оздоровлення та кредитами для збереження ліквідності банків, Національний банк України здійснює продовження строку та зміну інших умов користування отриманими кредитами на умовах та в порядку, визначених Положенням про надання Національним банком України стабілізаційних кредитів банкам України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 13 липня 2010 року № 327, шляхом унесення відповідних змін до таких кредитних договорів, договорів застави/іпотеки та договорів репо.

Згідно з ч. 2 Постанови НБУ від 09.06.2015 № 363 клопотання про зміну умов кредитного договору та/або договору репо в частині продовження строку користування коштами має бути подано банком до настання строку виконання зобов'язань за договором.

Банк, віднесений до категорії проблемних, подає графік повернення основного боргу за кредитами для підтримки ліквідності під програми фінансового оздоровлення та кредитами для збереження ліквідності банків та графік сплати процентів, нарахованих за користування такими кредитами, підписані головою правління банку.

Банк, віднесений до категорії проблемних, має право звернутися до Національного банку України з клопотанням про перенесення строку сплати процентів, нарахованих за користування кредитами для підтримки ліквідності під програми фінансового оздоровлення та кредитами для збереження ліквідності банків відповідно до графіка сплати процентів.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", перебуваючи у скрутному фінансовому становищі до введення в ньому процедури тимчасової адміністрації та ліквідації, дотримуючись вказаного порядку, електронними листами № 11-043100/11576 від 09.06.2015 року, № 3-084000/1651 від 10.06.2015 року, № 3-043000/11785 від 12.06.2015 року, № 3-084200/12288 від 19.06.2015 року звертався до позивача із клопотаннями щодо перенесення термінів погашення заборгованості та сплати процентів за кредитними договорами, укладеними із Національним банком України.

Указані листи відповідача-1 були розглянуті лише 30.07.2016 року та за результатами їх розгляду Національним банком України прийнято постанову № 500/БТ, якою вирішено, що зобов'язання ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" зі сплати процентів, нарахованих за період з 01.07.2015 року по 31.08.2015 року, перенесено. При цьому додаткові угоди до кредитних договорів щодо перенесення термінів погашення процентів між сторонами не укладались, оскільки це не передбачалось зазначеною Постановою НБУ № 363 від 09.06.2015 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду клопотань відповідача-1 Національний банк України нарахував ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" пеню за прострочення сплати відсотків за кредитними договорами № 48 від 21.10.2008 року, № 03/4 від 16.02.2009 року, № 03/28-1 від 10.07.2009 року, № 03/33 від 12.11.2009 року,№ 03/35 від 02.09.2010 року, № 03/36 від 11.03.2014 року, № 63/3 від 18.11.2008 року, № 24 від 24.03.2014 року, № 44/1 від 16.02.2015 року, № 44/2 від 24.02.2015 року, № 44/3 від 03.03.2015 року, № 44/5 від 20.03.2015 року, № 44/7 від 03.04.2015 року, № 44/8 від 14.04.2015 року, № 47/2 від 25.06.2015 року, № 03/28-2 від 18.02.2010 року за період з 01.07.2015 року по 14.07.2015 року, а за кредитними договорами № 63/1 від 04.11.2008 року, № 63/3 від 18.11.2008 року, № 24 від 24.03.2014 року - за період з 28.01.2015 року по 01.09.2015 року, що разом склало 1 875 768,66 грн.

У той же час, пунктом 3 Постанови НБУ № 363 від 09.06.2015 року, якою врегульовані спірні відносини між сторонами, передбачено, що штрафні санкції за невиконання умов договору під час розгляду Національним банком України клопотання та документів про зміну умов кредитного договору та/або договору репо не нараховуються, а нараховані підлягають списанню.

Зважаючи на приписи спеціальної норми, викладеної у п. 3 вказаної Постанови НБУ, за наявності на розгляді у позивача клопотань відповідача-1 щодо перенесення термінів погашення заборгованості за кредитними договорами, у Національного банку України було відсутнє право на нарахування штрафних санкцій (пені) ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за період з 09.06.2015 року (дата першого електронного повідомлення відповідача № 11-043100/11576) по 01.09.2015 року, а нараховані до 09.06.2015 року штрафні санкції (зокрема пеня за несвоєчасну сплату відсотків) - підлягали списанню.

Доводи позивача про те, що відповідач-1 у своїх листах не просив здійснювати списання вже нарахованих штрафних санкцій суд першої інстанції вірно не приймає з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки вказаною Постановою Національного банку України не передбачено подання відповідної заяви (клопотання), в той час, як списання пені було прямо встановлено п. 3 Постанови НБУ № 363 від 09.06.2015 року та було обов'язковими для виконання позивачем.

За таких обставин, суд вважає, що нарахування Нацональним банком України відповідачу-1 пені було неправомірним, а тому включення вимог в цій частині до кредиторських вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" є безпідставним.

Окрім того, необхідно зазначити, що чинним законодавством передбачено певний порядок включення кредиторських вимог до реєстру.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 р. прийнято Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку (далі - Положення), яке встановлює порядок прийняття рішень та вчинення дій Фондом гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку банку, який визнаний неплатоспроможним рішенням Національного банку України (п. 1.1 Положення).

Відповідно до п.п. 4.21, 4.22 цього Положення уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Вимога, заявлена в іноземній валюті, включається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, установленим НБУ на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Вимоги кредиторів зі сплати процентів (відсотків) за кредитами, депозитами, за незавершеними розрахунковими операціями тощо переносяться на відповідний рахунок кредитора.

Отже, з наведених норм вбачається, що під час формування реєстру вимог кредиторів уповноважена особа не визначає та не розраховує для кожного кредитора суму заборгованості, а формує реєстр вимог кредиторів виключно на підставі даних балансу банку станом на 17.12.2015 року (дату відкликання банківської ліцензії ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та введення у ньому процедури ліквідації).

Позивач не надав судам доказів того, що станом на 17.12.2015 року на балансі ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" обліковувалась заборгованість по пені за кредитними договорами № 48 від 21.10.2008 року, № 63/1 від 04.11.2008 року, 63/3 від 18.11.2008 року, № 03/4 від 16.02.2009 року, № 03/28-1 від 10.07.2009 року, № 03/33 від 12.11.2009 року, № 03/35 від 02.09.2010 року, № 03/28-2 від 18.02.2010 року, № 03/36 від 11.03.2014 року, № 44/1 від 16.02.2015 року, № 44/2 від 24.02.2015 року, № 44/3 від 03.03.2015 року, № 44/5 від 20.03.2015 року, № 44/7 від 03.04.2015 року, № 44/8 від 14.04.2015 року, № 47/1 від 2015 року, № 47/2 від 25.06.2015 року, № 24 від 24.03.2014 року у заявленому ним розмірі 1 875 768,66 грн. При цьому, як зазначає відповідач-1, про нарахування пені він дізнався лише під час звернення позивача із заявою № 18-0005/1983 від 12.01.2016 року про включення його вимог до реєстру кредиторів.

У свою чергу, відсутність обліку пені на балансі банку підтверджує відсутність підстав для нарахування такої пені, а, отже, і відсутність підстав для включення цієї пені до реєстру кредиторів.

Надані позивачем судові рішення від 27.09.2016 року у справі № 911/2555/16, від 24.10.2016 року у справі № 911/2936/16, які на його думку підтверджують право НБУ на нарахування та стягнення пені за кредитними договорами, суд приймає до уваги, але зазначає, що у вказаних судових рішеннях розглядалось питання про правомірність нарахування пені під час звернення стягнення на іпотечне майно, у той же час, коли у даному спорі вирішується питання про правомірність нарахування пені під час ліквідації банку, тобто спеціальної процедури, яка регулюється іншими нормами закону (спеціальними) і це питання не було предметом розгляду наданих рішень.

Таким чином, оскільки пеня за несвоєчасно сплачені відсотки у період розгляду Національним банком України електронних листів відповідача-1 щодо перенесення строків сплати заборгованості за кредитними договорами не підлягала нарахуванню, а нарахована пеня підлягала списанню згідно з п. 3 Постанови НБУ від 09.06.2015 року № 363, при тому, що така заборгованість не обліковувалась на балансі ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", суд вважає, що дії відповідача-1 з відхилення частини кредиторських вимог Національного банку України, а саме - нарахованої пені за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 1 875 768,66 грн., були вчинені на підставі, в межах компетенції та з дотриманням вимог закону, тобто були правомірними, у зв'язку з чим у позовних вимогах в частині визнання дій протиправними необхідно відмовити.

Щодо вимог позивача про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги Національного Банку України у розмірі 1 875 768,66 грн. та зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" суд зазначає, що ці вимоги є похідними від первісної вимоги, а тому задоволенню також не підлягають.

З приводу зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на суму 1 875 768,66 грн. слід також зазначити наступне.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі.

Так, повноваження тимчасового адміністратора та ліквідатора ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" були делеговані виконавчою дирекцією Фонду Уповноваженій особі банку. Згідно частини третьої статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Отже, позовні вимоги відносно зобов'язання Фонду затвердити зміни до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" є такими, що не відповідають нормам спеціального закону. Крім того, такая дія, як додаткове акцептування Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачена.

Відповідно до п. 4.30 глави 5 Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку у разі необхідності Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що в нього відсутні підстави для зобов'язання уповноваженої особи ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" затвердити зміни до реєстру вже акцептованих вимог кредиторів банку відсутні.

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені обставини справи та приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги Національного банку України є необгрунтованими, а тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Щодо заяви представників відповідача-1 про застосування строків спеціальної позовної давності до позовних вимог про включення пені до реєстру кредиторів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням викладеного та зважаючи на той факт, що судом не встановлено порушень прав та інтересів позивача, строки позовної давності в даному випадку не застосовуються.

З огляду на викладене позовні вимоги Національного банку України є необґрунтованими та такими, в задоволені яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 року у справі № 910/13023/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Національного банку України, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Національного банку України на рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 року у справі № 910/13023/16 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 року у справі № 910/13023/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 року у справі № 910/13023/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13023/16 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді В.В. Куксов

І.М. Скрипка