РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017Справа №910/8036/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Рівнеазот»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідергаз»

про стягнення 572 913 534,63 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Демидас Д.А. - по дов. № 168-юд від 23.12.2016

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідергаз» про стягнення 572 913 534,63 грн., з яких: 132 715 578,44 грн. пені, 372 318 663,30 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 67 879 292,89 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору на купівлю-продаж природного газу № 143 від 24.01.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2016 порушено провадження у справі № 910/8036/16 та призначено справу до розгляду на 24.05.2016.

Позивачем 18.05.2016 до відділу діловодства суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 573 015 485,63 грн., з яких: 132 817 529,44 грн. пені, 372 318 663,30 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 67 879 292,89 грн. - 3% річних.

Позивачем до відділу діловодства суду подано 23.05.2016 клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 910/8003/16 за позовом Компанії «Стахер інвестментс Лімітед» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідергаз» про стягнення за договором купівлі-продажу газу № 143 від 24.01.2013. Проте, доказів в підтвердження обставин викладених у клопотанні не подано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8036/16 від 24.05.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 04.05.2016, розгляд справи був відкладений на 31.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 зупинено провадження у справі № 910/8036/16 до вирішення спору по суті у справі № 910/8003/16.

19.01.2017 позивач звернувся до суду із заявою про поновлення провадження у справі № 910/8036/16.

Позивачем 19.01.2017 до відділу діловодства суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 164 117 674,25 грн., з яких: 132 817 529,44 грн. пені, 31 300 144,81 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 поновлено провадження у справі та розгляд справи № 910/8036/15 призначено на 07.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 07.02.2017 справу № 910/8036/16 призначено до розгляду на 16.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8036/16 від 16.02.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників сторін та невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 23.01.2017, розгляд справи був відкладений на 23.02.2017.

Позивач в судовому засіданні 23.02.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 23.02.2017 не з'явився, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, вул. Сумська, 3, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників сторін.

В судовому засіданні 23.02.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Рівнеазот» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідергаз» (покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 143 (далі - договір № 143).

Відповідно до 1.1 договору № 143 продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань за договором № 143 позивачем нараховані пеня в сумі 132 817 529,44 грн. та 31 300 144,81 грн. - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 2.1 договору № 143 продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 по 30.04.2013 газ обсягом до 750 000,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів, а саме: у лютому - 270 000 тис. куб. м.; у березні - 255 000 тис. куб. м., у квітні 225 000 тис. куб. м.

Пунктом 3.3 договору № 143 визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

В матеріалах справи наявні наступні акти надання послуг з транспортування газу на загальну суму 2 492 123 227,98 грн.:

від 28.02.2013 на суму 983 946 427,98 грн.,

від 31.03.2013 на суму 773 424 000,00 грн.,

від 30.04.2013 на суму 734 752 800,00 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору № 143 оплата за фактично переданий газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами до 30-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому відписано акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Матеріали справи свідчать, що відповідач здійснив часткову оплату поставленого газу на суму 946 968 000,00, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

№ 26 від 27.03.2016 на суму 29 468 000,00 грн.,

№ 32 від 10.04.2013 на суму 14 500 000,00 грн.,

№ 240 від 12.04.2013 на суму 30 000 000,00 грн.,

№ 244 від 15.04.2013 на суму 40 000 000,00 грн.,

№ 246 від 17.04.2013 на суму 70 000 000,00 грн.,

№ 252 від 19.04.2013 на суму 30 000 000,00 грн.,

№ 254 від 24.04.2013 на суму 50 000 000.00 грн.,

№ 255 від 26.04.2013 на суму 100 000 000,00 грн.,

№ 271 від 14.05.2013 на суму 30 000 000,00 грн.,

№ 277 від 20.05.2013 на суму 90 000 000,00 грн.,

№ 291 від 21.05.2013 на суму 45 000 000,00 грн.,

№ 292 від 21.05.2013 на суму 5 000 000,00 грн.,

№ 298 від 23.05.2013 на суму 35 000 000,00 грн.,

№ 299 від 23.05.2013 на суму 15 000 000,00 грн.,

№ 303 від 27.05.2013 на суму 70 000 000,00 грн.,

№ 313 від 29.05.2013 на суму 20 000 000,00 грн.,

№ 328 від 07.06.2013 на суму 25 000 000,00 грн.,

№ 344 від 21.06.2013 на суму 50 000 000,00 грн.,

№ 345 від 21.06.2013 на суму 10 000 000,00 грн.,

№ 346 від 25.06.2013 на суму 20 000 000,00 грн.,

№ 347 від 25.06.2013 на суму 20 000 000,00 грн.,

№ 348 від 25.06.2013 на суму 20 000 000,00 грн.,

№ 350 від 26.06.2013 на суму 40 000 000,00 грн.,

№ 358 від 01.07.2013 на суму 40 000 000,00 грн.,

№ 360 від 03.07.2013 на суму 20 000 000,00 грн.,

№ 362 від 05.07.2013 на суму 5 000 000,00 грн.,

№ 369 від 10.07.2013 на суму 5 000 000,00 грн.,

№ 371 від 11.07.2013 на суму 5 000 000,00 грн.,

№ 376 від 12.07.2013 на суму 3 000 000,00 грн.,

№ 384 від 18.07.2013 на суму 10 000 000,00 грн.

18.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідергаз» (первісний боржник, Товариством з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (новий боржник) та Публічним акціонерним товариством «Рівнеазот» (кредитор) укладено договір про переведення боргу № 1261 (далі - договір № 1261).

Відповідно до п. 1.1 договору № 1261 в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний боржник переводить свій борг (обов'язки) за договором на купівлю-продаж природного газу № 143 від 24.01.2013, укладеним між первісним боржником та кредитором, у розмірі 935 502 760,00 грн. та зобов'язується сплатити новому боржникові за прийняття боргу визначену цим договором плату, а новий боржник замінює первісного боржника у зобов'язанні, що виникає із зазначеного вище основного договору, і приймає на себе обов'язки первісного боржника за основним договором.

Згідно до п. 1.2 договору № 1261, його укладено сторонами на підставі згоди кредитора про переведення боргу, що підтверджується його підписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що частина зобов'язань за договором № 143 на суму 935 502 760,00 грн. для відповідача припинилася внаслідок заміни боржника у зобов'язанні, а на суму 946 948 000,00 грн. - шляхом виконання, проведеного належним чином. Отже, за договором № 143 заборгованість відповідача становить 609 672 467,98 грн.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 513 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

29.04.2014 між Публічним акціонерним товариством «Рівнеазот» (кредитор) та Компанією «Остхем Холдинг Лімітед» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 645 (далі - договір № 645).

Відповідно до п. 1.1 договору № 645 кредитор відступає, а новий кредитор приймає права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідергаз» за договором купівлі-продажу природного газу № 143 від 24.01.2013, укладеним між кредитором та боржником, визначені в п. 1.2.

Згідно з п. 1.2 договору № 645 за цим договором передаються право вимоги оплати основної заборгованості (право вимоги оплати вартості природного газу) за договором купівлі-продажу природного газу № 143 від 24.01.2013 в розмірі 609 652 467,98 грн.

У п. 1.5 договору № 645 сторони визначили, що такий договір не є договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

29.04.2014 Публічне акціонерне товариство «Рівнеазот» та Компанія «Остхем Холдинг Лімітед» підписали акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги.

Позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення № 724 від 01.03.2016 про укладення договору договір про відступлення права вимоги № 645 від 29.04.2014, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими квитанціями №№ 6625, 6626 від 03.03.2016 та описами вкладення у цінний лист від 03.03.2016.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, борг який виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором № 143 відповідач мав станом на 29.04.2014 сплатити кредитору - позивачу.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору № 143, у визначені строки оплату за поставлений газ не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Неустойка нараховується продавцем протягом шести місяців, що передують моменту звернення з вимогою, претензією, позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати за поставлений газ.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті поставленого газу відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню розмір якої становить 132 817 529,44 грн. за період з 31.10.2015 по 29.04.2016.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 132 817 529,44 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті отриманого газу, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 31 300 144,81 грн. - 3% річних (нарахованих у період з 01.04.2013 по 29.04.2015).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача 31 300 144,81 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Рівнеазот» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідергаз» (03138, м. Київ, вул. Сумська, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Рівнеазот» (33017, м. Рівне-17, ) 132 817 529 (сто тридцять два мільйони вісімсот сімнадцять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять) грн. 44 коп. пені, 31 300 144 (тридцять один мільйон триста тисяч сто сорок чотири) грн. 81 коп. - 3% річних, 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 02.03.2017.з

СуддяВ.В.Сівакова