КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа№ 910/6489/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.02.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року

по справі № 910/6489/16 (суддя: Трофименко Т.Ю.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач»

до індивідуального підприємства «АЛТЫН ЮМУРТГА»

про стягнення 48 547,08 США (1 275 829,51 грн.) заборгованості по двох контрактам: № 13-2015/TURK, № 13-2015/1/TURK від 10.12.2015 року

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» до індивідуального підприємства «АЛТЫН ЮМУРТГА» про стягнення 48 547,08 США (1 275 829,51 грн.) заборгованості по двох контрактам: № 13-2015/TURK, № 13-2015/1/TURK від 10.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року припинено провадження у справі № 910/6489/16 за позовом ПрАТ «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» до індивідуального підприємства «АЛТЫН ЮМУРТГА» про стягнення заборгованості на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ПрАТ «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року по справі № 910/6489/16 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Тищенко О.В., Отрюх Б.В. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу № 910/6489/16 призначено до розгляду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.09.2016 року у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ільєнок Т.В. у відрядженні у Національній школі суддів України, та яка є суддєю-доповідачем, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - індивідуальне підприємство «АЛТЫН ЮМУРТГА» є нерезидентом держави Україна та його місцем знаходження являється: Туркменістан, Ахал велаят, етрап, Ак бугдай, м. Анев, вул. Демирьов, 9. Отже, порядок передачі судових та інших документів для вручення на території Туркменістана регулюється угодою «Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності», до якої Україна приєдналася 19.12.1992 року.

Крім того, приписами ч.ч. 1, 2 ст. 5 угоди від 19.12.1992 "Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності" встановлено, що компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов'язуються надавати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування сторін, свідків, експертів та інших осіб.

Частиною 3 ст. 4 ГПК України встановлено, що якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно з ст. 123 ГПК України, іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 125 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Як встановлено ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 року справу № 910/6489/16 прийнято до провадження у визначеному складі суду, головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Гончаров С.А., Михальська Ю.Б. та призначено до розгляду. При цьому, вирішено підготувати судове доручення для направлення його до Верховного суду Туркменістана, та зупинено провадження.

Так, Київським апеляційним господарським судом 29.12.2016 року отримано підтвердження Верховного суду Туркменістана про вручення індивідуальному підприємству «АЛТЫН ЮМУРТГА» документів і виконання судового доручення апеляційного господарського суду у даній справі.

Отже, відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи. Проте, про причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на апеляційну скаргу не подав.

Так, у судовому засіданні 07.02.2017 року представники ПрАТ«Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» надав суду свої пояснення по справі в яких подану апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі з доводами викладеними в ній та просили її задовольнити. Оскаржувану ухвалу суду першої інстанції просили скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті. Також представники скаржника вказали на те, що суд першої інстанції не розглянув усі позовні вимоги, оскільки, позивач подавав заяву про зміну предмету позову.

Крім того, у зв'язку з добровільним врегулюванням спору представники скаржника надали суду укладену між позивачем та відповідачем мирову угоду у даній справі та просили її затвердити, а для підтвердження зазначеного, просили також відкласти розгляд даної справи та дочекатися від відповідача правову позицію з цього приводу.

Враховуючи, що Київським апеляційним господарським судом 29.12.2016 року отримано підтвердження Верховного суду Туркменістана про вручення індивідуальному підприємству «АЛТЫН ЮМУРТГА» документів у даній справі, тобто, відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, колегія суддів з урахуванням ст. 75 ГПК України відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та затвердження мирової угоди. Колегія суддів звертає увагу на те, що господарським процесуальним кодексом не передбачене право суду апеляційної інстанції затверджувати мирові угоди. При цьому, у відповідності до ч.3 ст. 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на ухвали місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Відповідно до статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про припинення провадження.

Дослідивши представлені докази, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року є законною та обґрунтованою, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2015 року між ПрАТ «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» та Індивідуальним підприємством «АЛТЬІН ЮМУРТГА» було укладено контракти купівлі-продажу товару № 13-2015/TURK, № 13-2015/1/TURK від 10.12.2015 року.

У відповідності до умов даних контрактів позивач, зобов'язується передати у власність покупця ветеринарні препарати та кормові добавки, а покупець, зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах визначених цими контрактами.

Згідно п. 2.1 контрактів поставка товару здійснюється на умовах «СІР-Гыпджак» (Інкотермс-2010).

Найменування товару, його кількість, асортимент, ціна за одиницю та загальна вартість вказується в додатках № 1 до контрактів, підписаних уповноваженими представниками сторін (додатки № 2, 4).

Згідно п. 4.1 контрактів покупець виплачує продавцю 100% ціни товару на протязі 10 календарних днів від дати отримання вантажу шляхом перерахування суми згідно інвойсу даного контракту на банківські рахунки продавця. Валютою платежу по даним Контрактам є долари США.

Відповідно до п. 4.2 контракту датою платежу вважається дата отримання банком продавця всієї суми вартості товару.

Як зазначає позивач, в процесі виконання вказаних контрактів у відповідача виникла заборгованість у розмірі 48 547,28 дол. США, що в еквівалентно 1 275 829,51 грн.

Натомість, як вірно встановлено місцевим господарським судом під час розгляду справи та вбачається з матеріалів справи відповідачем сплачена у повному обсязі вказана заборгованість по № 13-2015/TURK, № 13-2015/1/TURK від 10.12.2015 року.

Так, по контракту № 13-2015/TURK від 10.12.2015 року заборгованість у сумі 17 775 дол. США відповідачем була сплачена позивачу на протязі 10.03.2016 року - 19.04.2016 року та останній платіж якого зарахований банком відповідача - 26.04.2016 року.

По контракту № 13-2015/1/TURK від 10.12.2015 року заборгованість у сумі 42 160 дол. США відповідачем була сплачена позивачу на протязі 10.03.2016 року - 24.05.2016 року та останній платіж якого зарахований банком відповідача - 01.06.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи з позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 08.04.2016 року. Тобто, заборгованість у сумі 48 547,28 дол. США у відповідності до п. 4.2 контрактів була сплачена за контрактом № 13-2015/TURK - 26.04.2016 року та за контрактом № 13-2015/1/TURK - 01.06.2016 року відповідно. Зазначене не заперечили і самі ж представники позивача під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

У відповідності до п.1-1 ч.1ст 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, оскільки на час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач у повному обсязі сплатив суму боргу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами відсутній предмет спору, а тому на підставі п.1-1 ч.1ст 80 ГПК України правомірно припинив провадження у даній справі.

Доводи скаржника про те, що місцевий господарський суд розглянув не всі позовні вимоги оскільки ним до суду було подано заяву про зміну предмету позову в якій позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції, судова колегія вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, матеріали справи дійсно містять заяву про зміну предмету позову, яка була подана в день розгляду справи та прийняття оскаржуваної ухвали у ній. При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що вказана заява у відповідності до протоколу передачі вказаної заяви була передана судді 06.07.2016 року о 13 год. 52 хв., тобто, після розгляду справи та прийняття оскаржуваної ухвали.

Посилання скаржника на те, що в судовому засіданні позивачем заявлялось клопотання щодо поданої заяви про зміну предмету позову, судова колегія відноситься критично, оскільки, в протоколі судового засідання від 06.07.2016 року відсутнє клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з подачею вказаної заяви. Зауважень на протокол судового засідання з приводу його неточностей чи неповноти, позивачем не подавались.

За таких обставин, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що заява про зміну предмету позову була подана позивачем після розгляду справи та прийняття у ній ухвали про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційні скарзі приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» на ухвалу суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» слід відмовити, а оскаржувану ухвалу господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року залишити без змін.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-106 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукове підприємство «Укрзооветпромпостач» на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі № 910/6489/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі № 910/6489/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6489/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

Ю.Б. Михальська