ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2017 р. Справа № 914/2713/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради № 2302-вих.-5742 від 28.12.2016 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2016 року

у справі №914/2713/15

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мімоза, м. Львів

за участю третьої особи -1 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного підприємства Торговий дім Липовий цвіт, м. Львів

за участю третьої особи -2 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м. Рава-Руська

про: розірвання договору оренди та виселення з приміщення

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 - представник;

від відповідача ОСОБА_4 представник;

від третіх осіб - не зявилися;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/2713/14 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.17 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 26.01.2017р..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2017р. та від 02.02.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав викладених у зазначених ухвалах.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 р. позовні вимоги задоволено повністю. Розірвано договір оренди нежитлових приміщень №6686 від 25.06.1998 р., укладений між Управлінням комунального майна та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мімоза». Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Мімоза» повернути шляхом виселення Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради орендоване майно приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Краківська, 7, загальною площею 159,3 кв.м. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мімоза» на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 2.436,00 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 р. у справі №914/2713/15 скасовано і прийнято нове рішення. Відмовлено в позові Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мімоза" про розірвання договору оренди та зобовязання повернути обєкт оренди шляхом виселення.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2016 р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. у справі № 914/2713/15 скасовано, рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 р. у зазначеній справі залишено без змін. Стягнуто з ТзОВ "Мімоза" на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 3.582, 80 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

В подальшому відповідачем подано заяву про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 р. у справі №914/2713/15 за нововиявленими обставинами, в якій він просить вказане рішення місцевого господарського суду від 06.10.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради відмовити.

Рішенням Господарського суду від 21.12.2016року заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Мімоза" про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 р. за нововиявленими обставинами задоволено; рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 р. у справі №914/2713/15 скасовано; в задоволенні позову відмовлено, вирішено питання судових витрат..

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2016 р. у даній справі скасувати.

При цьому, скаржник посилається на те, що приймаючи оскаржуване судове рішення місцевим господарським судом неправильно застосовано норми процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує на те, що обставини, на які покликається заявник як на нововиявлені, не є такими за своєю юридичною природою та в розумінні ГПК.

Крім того, на думку апелянта, вказані обставини, які покладені місцевим господарським судом в основу судового рішення про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами висувались заявником протягом розгляду справи №914/2713/15, тобто були йому відомі.

Також, скаржник вважає помилковим є твердження місцевого господарського суду у рішення від 21.12.2016р., що судом в межах розгляду справи не досліджувались правовідносини між ТзОВ «Мімоза» та ПП «Торговий дім «Липовий Цвіт», а також ФОП ОСОБА_2

Апелянт зазначає, що обставини, встановлені у судових рішеннях у справах № 914/2022/16 та №914/2023/16 не встановлюють відсутність суборендних відносин між орендарем та третіми особами на час розгляду справи №914/2023/16, а вказують, що договори про співробітництво, які укладені між відповідачем та третіми особами не є договорами суборенди.

Окрім того, звертає увагу, що в основу рішення у справі №914/2713/15 судом також покладено незаконне користування частиною орендованого приміщення третьою особою ТзОВ "ФК Абсолют фінанси груп" для організації пункту обміну валют.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не в повному обсязі зясовано обставини, які мають значення для справи, при вирішення спору суд визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, однак, які не було доведено відповідачем у визначеному процесуальним законом порядку, що призвело, на його думку, до прийняття неправильного судового рішення.

02 лютого 2017 року до Львівського апеляційного господарського суду від представника відповідача та третьої особи -1 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, у якому останні просять оскаржене рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач вказує що, місцевий господарський суд, вирішуючи наявний господарський спір, та приймаючи судове рішення від 06.10.2015р. не перевірив достовірність обставин щодо укладення чи не укладення договорів суборенди, не оглянув письмових примірників цих договорів, а керуючись лише сумнівним Актом №95-нп/15 від 27.01.2015року, який складено позивачем односособово, дійшов до помилкового висновку, що відповідач передав частину орендованого приміщення в суборенду без згоди орендодавця, чим допустив порушення умов договору оренди. Зазначає, що суд першої інстанції, констатуючи факт передачі частини орендованого майна третім особам, зобовязаний був витребувати від сторін відповідні докази на підтвердження чи спростування зазначених обставин, в будь-якому випадку залучити до участі у справі в якості третіх осіб ПП «Торговий дім «Липовий цвіт» і ФОП ОСОБА_2 та обєктивно зясувати правову природу правовідносин, які мали місце між відповідачем та третіми особами.

Звертає увагу, що Господарським судом Львівської області при прийнятті рішення у справі №914/2022/16 та у справі №914/2023/16, яким у задоволенні позову ТзОВ «Мімоза» про зобовязання третіх осіб звільнити нежитлові приміщення за адресою: м. Львів вул.. Краківська, 7 від належного їм на праві власності торговельного інвентаря, обладнання та товару - відмовлено повністю, було встановлено дійсні правовідносини, які існували між орендарем та третіми особами.

На думку відповідача, місцевий господарський суд за наслідками перегляду рішення за нововиявленими обставинами та залучивши до участі у справі осіб, які зазначені у Акті №95-нп/15 від 27.01.2015року, зясував дійсну правову природу укладених між ТзОВ «Мімоза» та ФОП ОСОБА_2 договору про співробітництво та організацію взаємовідносин з функціонування закладу громадського харчування договір від 01.01.2015 року та між ТзОВ «Мімоза» до ПП «Торговий дім «Липовий цвіт» договору про співробітництво та організацію взаємовідносин з функціонування обєкту торгівлі від 05.01.2015р., та дійшов правильного висновку, що за своєю природою ці договори не є договорами суборенди і між сторонами не виникали правовідносин майнового найму.

Вважає, що матеріально-правові факти, встановлені рішеннями господарського суду Львівської області від 17.10.2016р. у справах №914/2022/16 та №914/2023/16, є нововиявленими обставинами, які існували на момент прийняття рішення у справі, не могли бути відомі заявнику, який помилково ототожнював правову природу укладених з третіми особами договорів про співробітництво як договори суборенди, оскільки такі обставини господарськими судами першої та апеляційної інстанцій взагалі не зясовувалися та не досліджувалися і не могли бути досліджені з огляду на незалучення третіх осіб до участі у розгляді справи.

Аналогічні пояснення викладено у відзиві представника третьої особи який надійшов до суду апеляційної інстанції 02.02.17, та в якому зазначено, що місцевим господарським судом при прийняття судового рішення від 06.10.2015року в ході розгляду справи не досліджувалось питання дійсних підстав перебування третіх осіб в спірних приміщеннях та не було досліджено правовідносин між відповідачем та третіми особами сторонами.

Треті особи участі своїх уповноважених представників у судовому засіданні не забезпечили, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду рішення в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги без участі представників третіх осіб.

У судовому засіданні присутні представники сторін та навели свої доводи, міркування та заперечення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права зазначає наступне:

6 жовтня 2015 Господарським судом Львівської області у справі № 914/2713/15 прийнято рішення, яким повністю задоволено позовні вимоги Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мімоза». Розірвано договір оренди нежитлових приміщень № 6686 від 25.06.1998р., який укладений між Управлінням комунального майна Департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради та ТзОВ «Мімоза» та зобовязано ТзОВ «Мімоза» повернути шляхом виселення Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради орендоване майно приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Краківська, 7 загальною площею 159,3 кв. м.

Вказане рішення мотивоване тим, що, відповідач в порушення умов договору оренди нежитлових приміщень № 6686 від 25.06.1998р. передав в суборенду нежитлове приміщення без згоди орендодавця, що засвідчується актом від 27.01.2015року.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 р. у справі №914/2713/15 скасовано і прийнято нове рішення. Відмовлено в позові Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Мімоза про розірвання договору оренди та зобовязання повернути обєкт оренди шляхом виселення.

ОСОБА_1 постанова мотивована тим, що акт від 27.01.2015 р. № 95-нп/15 не може вважатися належним і допустимим доказом в розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки він складений без участі балансоутримувача майна, в односторонньому порядку позивачем без відома відповідача. Крім того, суд апеляційної інстанції наголосив, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (ч.ч. 1, 3 ст. 774 ЦК України). Таким чином, підставними є заперечення відповідача щодо передачі в суборенду частини нежитлових приміщень третім особам, оскільки правочини з передачі майна в суборенду повинні вчинятись так само як і передача майна в оренду, в письмовій формі. Доказів укладення договорів суборенди матеріали справи не містять. Також, суд апеляційної інстанції надав правову оцінку обставинам справи в частині користування обєктом оренди пунктом обміну валют "Абсолют фінанси" зіславшись на відповідні висновки Верховним Судом України, зроблених у постанові від 29.05.2007 р. у справі №34/166-06(6/114).

Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2016 р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. у справі № 914/2713/15 скасовано, рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 р. залишено без змін. Суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що, відповідач в порушення умов договору оренди нежитлових приміщень № 6686 від 25.06.1998р. передав в суборенду нежитлове приміщення без згоди орендодавця, що засвідчується актом від 27.01.2015року.

Як на нововиявлену обставину, відповідач покликається на обставини, що встановлені рішеннями Господарського суду Львівської області від 17.10.2016 р. у справах №914/2022/16 та №914/2023/16.

Предметом спору у справі №914/2022/16 є зобовязання приватного підприємства «Торговий Дім «Липовий цвіт» звільнити нежитлові приміщення загально площею 159,3 м2 за адресою: м. Львів, вул. Краківська, 7 від належного йому на праві власності торгівельного інвентаря, обладнання та товару в 30-ти денний строк з моменту набрання рішенням законної сили.

В свою чергу, предметом спору у справі № 914/2023/16 є зобовязання фізичну особу підприємця ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення загально площею 159,3 м2 за адресою: м. Львів, вул. Краківська, 7 від належного йому на праві власності торгівельного інвентаря, обладнання, товару і продуктів харчування в 30-ти денний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Як встановлено місцевим господарським судом при перегляді судового рішення від 06.10.2015р. та підтверджується матеріалами справи, 05 січня 2015р. року між ТзОВ «Мімоза» та ПП «Торговий дім «Липовий цвіт» укладено Договір про співробітництво та організацію взаємовідносин з функціонування обєкту торгівлі відповідно до якого сторони його зобов'язалися спільно організувати функціонування обєкту торгівлі - продуктового магазину, в приміщенні, яке орендується ТзОВ «Мімоза» на підставі договору№6686 оренди нежитлових приміщень від 25.06.1998року та знаходиться за адресою: м. Львів вул. Краківська, 7.

За умовами цього Договору, функціонування обєкту торгівлі полягає в обєднанні сторонами зусиль щодо спільного створення умов, повязаних із придбанням, зберіганням та реалізацією продуктів харчування та підакцизних товарів з використанням належного позивачу торгівельного обладнання полиць, стелажів, холодильного та іншого необхідного устаткування, з метою надання споживачам якісних послуг з торгівлі та збільшення асортименту та кількості товару (п.1.2. Договору).

Також, матеріалами справи підтверджується, що 01.01.2015 року між ТзОВ "Мімоза" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір про співробітництво та організацію взаємовідносин з функціонування закладу громадського харчування відповідно до якого сторони зобовязалися спільно організувати функціонування закладу громадського харчування в приміщенні, яке орендується ТзОВ "Мімоза" та знаходиться за адресою: м. Львів вул. Краківська, 7.

За умовами цього Договору функціонування закладу харчування полягає в обєднанні сторонами зусиль щодо спільного створення умов, повязаних із з виготовленням та реалізації харчової продукції споживачеві з використанням належного сторонам необхідного устаткування, надання споживачам та відвідувачам послуг харчування у відведеному для цього місці у відповідності до встановлених норм та вимог (п.1.2. Договору).

Спір між ТзОВ «Мімоза» та ПП «Торговий дім «Липовий цвіт» і ФОП ОСОБА_2 виник у звязку з тим, що в приміщеннях, яке орендував позивач на підставі договору оренди нежитлових приміщень № 6686 від 25.06.1998 р., знаходиться належне третім особами на праві власності майно, а саме торгівельне устаткування, товари та продукти, в тому числі швидкопсуючі продукти харчування та продукти, які потребують спеціального зберігання, і які використовуються для забезпечення діяльності створеного сторонами спільного закладу торгівлі та швидкого харчування "Французькі млинці".

Як вбачається зі змісту судових рішень від 17.10.2016р. у справах №914/2022/16 та №914/2023/16, подання зазначених позовів було зумовлено необхідністю виконання судового рішення у справі № 914/2713/15 в частині звільнення відповідачем орендованих приміщень у звязку з достроковим розірвання договору оренди нежитлових приміщень №6686 від 25.06.1998 р. згідно судового рішення від 06.10.2015р.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Статтею 112 ГПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Такими підставами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Пунктами 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №17 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» зазначено, що перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин. До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому , колегія суддів зазначає, що при визначенні обставин, які слід вважати ново виявленими та такими, що мають істотне значення для справи необхідно керуватися правилами статті 43 ГПК України, якою передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судами попередніх інстанцій 25.06.1998року між Управлінням комунального майна (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мімоза» (орендар) укладено договір №6686 оренди нежитлових приміщень, відповідно до п.1.1 якого орендодавець на підставі договору оренди №6686 від 07.08.1996 р. здав, а орендар прийняв в оренду з 29.05.1996 р. до 29.05.2006 р. терміном на 10 років у користування нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, вул. Краківська, 7.

Призначення приміщень під магазин «Кулінарія» (п.2 договору). Загальна площа орендованого приміщення 159,3 м2.

Також, зясовано, що 27.01.2015 року було проведено обстеження обєкта нерухомого майна, що перебуває в оренді ТзОВ «Мімоза», розташованого за адресою: м. Львів вул.. Краківська, 7 та складено акт №95-нп/15, в якому опосередковано зазначено, що приміщення по вул. Краківській, 7 у м. Львові, яке орендує ТзОВ «Мімоза» на підставі договору оренди, фактично використовує ПП «Торговий дім «Липовий цвіт» і у приміщенні розміщено продуктовий магазин, заклад швидкого харчування «Французькі млинці» та пункт обміну валют «Абсолют фінанс», що за висновком позивача є підставою для розірвання вказаного договору, оскільки має місце істотне порушення його умов у звязку з передачею орендованого майна у суборенду. Доказом відповідних обставин визначено акт №95-нп/15 від 27.01.2015 р., в якому вказано, що перевіркою встановлено наявність суборендарів: пункт обміну валют "Абсолют фінанси" та заклад швидкого харчування "Французькі млинці".

При цьому, як вбачається із зазначеного акту, який ліг в основу прийняття судового рішення про розірвання договору оренди нежитлових приміщень №6686 від 25.06.1998 р. та виселення відповідача, не вказано яка частина орендованої площі передана в суборенду.

Як вбачається із рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 р., постанови Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. та постанови Вищого господарського суду України від 06.04.2016 р. суди давали оцінку обставинам щодо обґрунтованості підстави для розірвання договору оренди від 25.06.1998 р. №6686.

Разом з тим, заявник вказує, що, як на час подання позову Управлінням комунальної власності ЛМР про розірвання договору оренди нежитлових приміщень №6686 від 25.06.1998 р. та зобовязання повернути шляхом виселення орендоване майно за вказаним договором, так і на час прийняття 06.10.2015р. судового рішення у справі №914/2713/15, договірні відносини між ТзОВ «Мімоза» та ПП «Торговий дім «Липовий цвіт», а також між ТзОВ «Мімоза» та ФОП ОСОБА_2, які б випливали з укладеного між зазначеними особами договору суборенди не існували. Тобто, ТзОВ «Мімоза» не допустило порушення умов договору оренди нежитлових приміщень №6686 від 25.06.1998 р. та не передавало орендоване приміщення в суборенду. Підтвердженням цього, заявник вважає обставини, що встановлені в рішеннях господарського суду від 17.10.2016 р. у справах №914/2022/16 та №914/2023/16.

Колегія апеляційного господарського суду, проаналізувавши матеріали справи, зокрема висновки, що містяться у рішеннях місцевого господарського суду в зазначених вище справах, дійшла висновку про законність рішення місцевого господарського суду про задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на встановлені у цих судових актах фактичних даних, що мають значення для правильного вирішення спору

Зокрема, відсутність суборендних відносин між відповідачем та третіми особами підтверджується тим, що на час розгляду справи №914/2713/15 та прийняття 06.10.2015р. судового рішення про задоволення позову, відповідач фактично перебував у договірних відносинах з третіми особами не на підставі договорів суборенди, а на підставі договору про співробітництво та організацію взаємовідносин з функціонування закладу громадського харчування від 01.01.2015р., укладеного з ФОП ОСОБА_2, а також договору про співробітництво та організацію взаємовідносин з функціонування обєкту торгівлі від 05.01.2015 року укладеного між ТзОВ "Мімоза" та ПП "Торговий дім "Липовий цвіт".

За умовами цих договорів, сторони обєднують зусилля щодо спільного створення умов, повязаних із придбанням, зберіганням та реалізацією продуктів харчування та підакцизних товарів з використанням належного позивачу торгівельного обладнання полиць, стелажів, холодильного та іншого необхідного устаткування, з метою надання споживачам якісних послуг з торгівлі та збільшення асортименту та кількості товару.

Рішеннями Господарського суду Львівської області від 17.10.2016 р. у справах №914/2022/16 та №914/2023/16 встановлено, що на момент звернення з позовом в приміщеннях, яке орендував позивач на підставі договору оренди нежитлових приміщень № 6686 від 25.06.1998 р., знаходиться належне на праві власності відповідачу майно, а саме торгівельне устаткування та товари, продукти, в тому числі швидкопсуючі продукти харчування та продукти, які потребують спеціального зберігання, і які використовуються для забезпечення діяльності створеного сторонами спільного закладу швидкого харчування "Французькі млинці".

Встановлення місцевим господарським судом зазначених обставин на думку колегії апеляційного господарського суду є суттєвими та вказує на їх існування на час розгляду справи та підтверджує існування між відповідачем договірних відносин з третіми особами коопераційного характеру та спростовує висновок суду зроблений у рішенні від 06.10.15 про передачу спірних приміщень в суборенду іншим господарюючим субєктам.

Крім того, як правильно зазначив місцевий господарський суд переглядаючи судове рішення від 06.10.2015р., умовами вищевказаних договору про співробітництво та організацію взаємовідносин з функціонування закладу громадського харчування від 01.01.2015р., а також договору про співробітництво та організацію взаємовідносин з функціонування обєкту торгівлі від 05.01.2015 року не передбачалося передачу відповідачем у користування орендованого приміщення за Договором оренди нежитлових приміщень №6686 від 25.06.1998 р., а лише до обовязків ТзОВ «Мімоза» входило виділення третім особам для користування необхідних полиць, стелажів та холодильного устаткування.

При цьому, апеляційним господарським судом констатується факт відсутності реєстрації місцязнаходження третіх осіб як субєктів господарювання за адресою знаходження орендованого відповідачем майна по вул.. Краківська, 7 у м. Львові, що на думку колегії також є беззаперечним свідченням відсутності договірних суборендних відносин між відповідачами та третіми особами.

Як вбачається з мотивувальної частин судового рішення у справах №914/2022/16 та №914/2023/16 місцевий господарський суд дійшов висновку, що зазначені відповідачами заперечення щодо застосування до договору про співробітництво законодавства про суборенду не знаходить свого підтвердження.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що, укладення вищевказаних договорів про спільну діяльність не є порушенням умов п. п. 16.2, п.1 6. Договору оренди та приписів п. 2 ч. 1 ст. 783 Цивільного кодексу України, а тому укладення таких договорів не і потребувало погодження з позивачем.

Крім вищенаведеного колегія апеляційного господарського суду зазначає.

Предметом спору у даній справі є розірвання договору оренди комунального майна та повернення такого майна, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.

В силу приписів ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором оренди (найму) одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань. При цьому названа норма застосовується з урахуванням загальних положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Статтею 774 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Зазначені норми закону не передбачають обов'язковість розірвання договору оренди в разі порушення орендарем зобов'язань за договором, а надають можливість їх застосування в залежності від конкретних обставин справи.

При цьому, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведений факт укладення договору піднайму за відсутності згоди наймодавця (орендодавця).

Вказане знайшло своє відображення у постанові Вищого господарського суду України при вирішенні аналогічного спору (справа № 922/6528/15 18 січня 2017 року)

З огляду на встановлені господарським судом обставини у справах №914/2022/16 та №914/2023/16 та вищенаведені законодавчі приписи, задовольняючи заяву відповідача про перегляд судового рішення за новоявленими обставинами місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність порушень умов Договору оренди нежитлових приміщень №6686 від 25.06.1998 р., укладений між Управлінням комунального майна та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мімоза» орендарем в частині укладення договорів з суб'єктами господарської діяльності, (зазначеними Акті обстеження нежитлових приміщень від 27.01.2015 року акт №95-нп/15), у тому числі будь-яких інших договорів, пов'язаних з використанням орендованого приміщення іншою юридичною чи фізичною особою без письмової згоди орендодавця, що свідчить про відсутність правових підстав для розірвання Договору оренди у судовому порядку та повернення таких приміщень.

В той же час, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що встановлені рішеннями господарського суду Львівської області від 17.10.2016 р. у справах №914/2022/16 та №914/2023/16 відповідають ознакам нововиявлених обставин, а відтак суд першої інстанції дійшов вірних висновків про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з недоведеністю обставин справи щодо використання відповідачем орендованого майна з порушенням договірних зобов'язань та/або передачі орендованого майна іншим субєктам господарювання без дозволу орендодавця.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що наведені заявником обставини мають характер нововиявлених та відповідають ознакам нововиявлених обставин відповідно до ст.112 Господарського процесуального кодексу України, а отже можуть бути покладені судом в основу підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 8.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №17 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши все вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, стосовно того, що відповідачем доведено факт наявності нововиявлених обставин, а обставини які зазначені ним у заяві є такими, що підпадають під ознаки нововиявлених, відтак обставини на які посилається скаржник в апеляційній скарзі не підтверджені належними та допустимими доказами у справі та не спростовують правомірної позиції суду першої інстанції щодо задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Судові витрати покласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львіської області від 21.12.2016року у справі №914/2713/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.03.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.