ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 р. Справа № 909/1179/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос-Укб", вул. Петрозаводська, буд. 2, літ. А,м. Київ,03035

до відповідача: Приватного підприємства "Догма-К" вул. Молодіжна, б. 46, кв. 7,м. Івано-Франківськ,76009

про стягнення заборгованості у сумі 4 125 461,46 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, (довіреність б/н від 23.12.16)

від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю "Геос-Укб" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області до приватного підприємства "Догма - К" про стягнення заборгованості у сумі 4 125 461,46 грн.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань згідно договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та обґрунтовано приписами ст.ст. 509, 525, 625, 629 Цивільного та 193 Господарського кодексів України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача підтримав вимоги, викладені у заяві про забезпечення позову б/н від 30.01.17 (вх.№1419/17 від 03.02.17), в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача.

Розглянувши дане клопотання, суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або зі своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується:

накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (ст.67 ГПК України).

Таким чином, зі змісту ст. 66 ГПК України вбачається, що заходи до забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами та вживаються судом у разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Позивачем не обґрунтовано клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову та не доведено належними доказами, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Враховуючи наведене, судом відмовлено в задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідач явку представника в судове засідання жодного разу не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив.

Згідно з п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Ухвали суду, направлені на адресу відповідача, підприємством зв"язку суду не повернуто.

Враховуючи ту обставину, що відповідача належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, останнього не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів. У разі неможливості забезпечення явки представника в судове засідання, сторона у справі не позбавлена права надавати свої вимоги і заперечення у письмовому вигляді.

Разом з тим, у відповідності із ст.22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився в судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

З огляду на те, що будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, без участі відповідача, якого належно повідомлено про час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи з врахуванням положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представника позивача, суд встановив наступне.

17.02.15 між сторонами у справі укладено договір №1702 поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. За умовами даного договору позивач (по договору - позикодавець) зобов"язався передати у користування відповідачу (по договору - позичальник) грошові кошти (поворотну безвідсоткову фінансову допомогу) у розмірі, порядку та на умовах, визначених даним договором, а позичальник, у свою чергу, - повернути її позикодавцю (п.1.1 договору). Термін дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобоов"язань за ним (п.8.3 договору).

Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.

Згідно з п.2.1 даного договору розмір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги за цим договором становить 3000000,00грн.

Розділом 3 договору №1702 від 17.02.15 сторони погодили порядок надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги: позикодавець надає поворотну безвідсоткову фінансову допомогу протягом 30 банківських днів з дати підписання цього договору у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

На виконання прийнятих на себе договірних зобов"язань позивачем перераховано відповідачу 3810000,00грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією оборотно-сальдової відомості по рахунку 6851 за 01.01.15-07.12.16.

Поворотна безвідсоткова фінансова допомога має бути повернена позичальником не пізніше 15.04.15(п.4.2 договору).

Прийняті на себе договірні зобов"язання відповідач виконав частково, повернувши позивачу кошти у розмірі 815000,00грн. Таким чином, сума неповернутої відповідачем позивачу поворотної безвідсоткової фінансової допомоги становить 2995000,00грн.

З метою досудового врегулювання спору, 28.03.16 позивачем на адресу відповідача направлено претензію з вимогою погасити існуючу заборгованість, відповіді на яку позивачем не отримано. Факт отримання відповідачем зазначеної претензії підтверджується наявною в матеріалах справи копією відстеження пересилання поштових відправлень.

У зв"язку з порушенням відповідачем прийнятих на себе договірних зобов"язань, позивачем, у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 978578,04грн. інфляційних втрат та 151883,42грн. 3% річних.

Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не подано.

В силу статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір, укладений між сторонами, за своєю правовою природою є договором позики, відтак до нього застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 1045 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення встановлено і статтею 193 Господарського кодексу України: суб"єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов"язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов"язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

В силу ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.4.2 спірного договору поворотна безвідсоткова фінансова допомога має бути повернена позичальником не пізніше 15.04.15.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем прийнятого на себе зобов"язання, вимога щодо стягнення з відповідача 2995000,00 грн. боргу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

За приписами ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу 978578,04грн. інфляційних втрат та 151883,42грн. 3% річних за період з 15.04.15 по 21.12.16.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування відповідних сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Суд, на підставі ст.55 Господарського процесуального кодексу України, перевірив правильність нарахування позивачем відповідачу 3% річних та дійшов висновку про їх часткове задоволення, на суму 151397,82грн., оскільки наявний в матеріалах справи розрахунок позивача є арифметично невірним. Щодо інфляційних втрат, то з огляду на правильність їх нарахування, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

В контексті наведеного, позов підлягає до задоволення частково.

Судові витрати у справі у відповідності до ст.49 ГПК України покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, у відповідності до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.124, 129, 129-1 Конституції України, ст. 11, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 614, 625, 629, 1045, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.49, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

частково задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю "Геос-Укб" до приватного підприємства "Догма - К" про стягнення заборгованості у сумі 4125461,46 грн.

Стягнути з приватного підприємства "Догма - К" (АДРЕСА_1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Геос-Укб"( юридична адреса: м.Київ, вул.Петрозавдоська, буд 2, літ А, код ЄДРПОУ 38825,00(два мільйони дев"ятсот дев"яносто п"ять тисяч гривень) основного боргу, 978578,04(дев"ятсот сімдесят вісім тисяч п"ятсот сімдесят вісім гривень чотири копійки) інфляційних втрат, 151397,82 (сто п"ятдесят одну тисячу триста дев"яносто сім гривень вісімдесят дві копійки) 3 % річних та 61874,64( шістдесят одну тисячу вісімсот сімдесят чотири гривні шістдесят чотири копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.02.17

Суддя Матуляк П. Я.