ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.02.2017 Справа № 920/1209/16
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/1209/16

за позовом - Державна екологічна інспекція у Сумській області, м. Суми,

до відповідача Комунального підприємства «Міськводоканал» ОСОБА_1 міської ради, м. Суми,

про стягнення 1427720,99 грн.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю № 3/-09 від 03.01.2017,

відповідача ОСОБА_3 за довіреністю № 22/31 від 03.01.2017.

В судовому засіданні, розпочатому 23.02.2017 року о 10 год. 30 хв. відповідно до приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 11 год. 00 хв. 24.02.2017 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача в доход місцевого бюджету ОСОБА_1 міської ради завдану державі шкоду в сумі 1427720,99 грн. з врахуванням вимог статей 29, 691 Бюджетного кодексу України, а саме: 30 % грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зарахувати до Державного бюджету України та 70 % грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зарахувати в доход місцевого бюджету, а також стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору в сумі 21415,81 грн.

У письмових запереченнях на позов від 16.01.2017 року представник відповідача зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які повинні бути доведені певними засобами доказування, про заподіяння шкоди чи наявності збитків, в чому полягає така шкода та які збитки поніс відповідач в звязку з витратами для відновлення порушеного права держави; позивач не довів наявність вини відповідача та причино-наслідкового звязку між виною відповідача та завданою шкодою; не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, яка ж шкода нанесена відповідачем природному середовищу та природним ресурсам, а відповідно позовні вимоги позивача не можуть бути задоволенні.

В запереченнях відповідач зазначає, що дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами КП «Міськводоканал» ОСОБА_1 міської ради № -51 та № -52 (база підприємства та очисні споруди) видано 14.11.2011 року, з терміном дії з 14.11.2011 року по 10.06.2013 року. Нові дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами відповідача № -78 та № -101 (база підприємства та очисні споруди) видано 31.08.2015 року та 23.10.2015 року відповідно. Термін дії дозволу № -78 (база підприємства) з 31.08.2015 року по 31.08.2025 року Термін дії дозволу № -і (очисні споруди) з 23.10.2015 року по 25.10.2025 року.

Відповідач у запереченнях зазначає, що пунктами 6.4, 6.5 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 639 від 10.12.2008 року, зареєстрованої в Мінюсті України 21.01.2009 року за № 48/16064, встановлено, що розрахунки потужності викидів забруднюючих речовин по джерелах або речовинах, щодо яких немає дозволу на викид, ведуться на основі потужності фактичного викиду, визначеної інструментальними вимірами. При цьому, час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту оформлення дозволу на викид. Розрахунок розмірів відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється у відповідності з розділом 7 Методики за формулою 2 (пункт 4 Методики).

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем здійснено розрахунок збитків відповідно до пункту 4.1 Методики, що є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного в Україні законодавства, а тому такий розрахунок не може бути прийнятий судом в якості доказу. Розрахунок проведений без врахування потужності викидів забруднюючих речовин по джерелах або речовинах; інструментальний вимір потужності фактичного викиду позивачем не проводився; лист ОСОБА_1 обласного центру з гідрометеорології про середні концентрації забруднюючих речовин в атмосферному повітрі в м. Суми від 03.02.2015 року не може бути врахований для розрахунку, оскільки, виданий фактично за півроку до проведення планової перевірки.

Таким чином, відповідач вважає, що оскільки, здійснення стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідачем без відповідного дозволу було виявлено 23.10.2015 року, під час проведення позивачем перевірки, то і розрахунок нанесених державі збитків можливий, згідно Методики, саме з цього моменту і до моменту усунення порушення. Позивач здійснив розрахунок суми збитків без врахування приписів чинної Методики. Довідка від 07.12.2015 № 05/13410 не відображає фактичний час роботи джерела викиду і-тої забруднюючої речовини в режимі наднормативного викиду, годин (Т). Державною екологічною інспекцією у Сумській області визначення маси викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря (ті) розраховано по формулі 2 Методики. При цьому, згідно наведеної розрахунку збитків таблиці, складеної на підставі звіту інвентаризації та довідки про фактичний час роботи джерел від 07.12.2015 № 05/13410, екологічною інспекцією у назві таблиці зазначено інший показник (РО) Ві - середнє значення масової концентрації і-тої забруднюючої речовини, мг/куб.м., який застосовується при розрахунку по формулі 1 Методики. А тому позивачем не встановлений факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря та не розрахований показник q ті - середнє значення масової витрати і-тої забруднюючої речовини, г/с, який визначається при застосуванні інструментально-лабораторного методу контролю. Вихідні дані наведені у таблиці в графі «середнє значення РОві» за своєю суттю та походженням не є середнім значенням масової витрати і-тої забруднюючої речовини, г/с (g ті) або середнім значенням масової концентрації і-тої забруднюючої речовини, мг/куб.м (ро) Ві, оскільки наведені цифрові значення, взяті зі звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на 2015 рік та по суті є результатами разового вимірювання або проведеного розрахунку, що є грубим порушенням пункту 4.1 вищезгаданої Методики.

Відповідно до письмового пояснення № 22/510 від 26.01.2017 року відповідач проти позову заперечує та зазначає, що розрахунок розміру відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами бази підприємства та очисних споруд відповідача є необгрунтованим, оскільки здійснений позивачем без врахування приписів пункту 4.1 Методики, і згідно з контррозрахунком відповідача, який враховує фактичний час роботи джерела викиду і-тої забруднюючої речовини в режимі наднормативного викиду, розмір збитків за забруднення атмосферного повітря наднормативними викидами від стаціонарних джерел бази та очисних споруд за наведеною формулою становить 75903,08 грн.

У письмових пояснення від 24.01.2017 року представник позивача зазначає, що відповідачем не враховано, що актом планової перевірки КП «Міськводоканал» СМР від 03.11.-23.11.2015 року було встановлено, що відповідачем викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від бази підприємства у період з 11.06.2013 року по 31.08.2015 року та від очисних споруд підприємства у період з 11.06.2013 року по 23.10.2015 року здійснювались без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням статей 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

Розрахунок розміру збитків, здійснено позивачем відповідно до «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних речовин в атмосферне повітря.», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.01.2009р. під № 48/16064, затвердженої наказом Мінприроди 10.12.2008р. № 639.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем не враховано, що наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України № 38 від 18.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.05.1995 року № 157/693 «Про затвердження Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря» втратив чинність на підставі наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 року № 639, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.01.2009 року № 48/16064 і як наслідок позивач теоретично не міг порушити його вимоги.

Позивач вважає, що відповідач дійшов помилкових висновків щодо того, що моментом початку виявлення порушення слід вважати дату 23.10.2015 року (закінчення проведення перевірки відповідача в період з 03.11.2015 року по 23.11.2015 року) і тому збитки повинні розраховувався з 23.10.2015 року і до моменту отримання дозволу.

Також позивач зазначає, що відповідач дійшов до помилкових висновків про те, що пунктом 3.11. Методики визначено момент початку нарахування збитків, а не визначено (зафіксовано) факт момент початку здійснення (вчинення) порушення вимог природоохоронного законодавства.

Зі змісту норм названої Методики та наведених норм природоохоронного законодавства вбачається, що в пункті 3.11 цього акта визначається момент початку правопорушення, що виявлений перевіркою, а не момент, з якого нараховуються збитки.

Також представник позивача звертає увагу суду на те, що факт здійснення відповідачем наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин у період 11.06.2013 року по 31.08.2015 року та від очисних споруд відповідача за період з 11.06.2013 року по 23.10.2015 року підтверджується актом планової перевірки від 03.11-23.11.2015 року, який підписаний керівником відповідача без зауважень, звітами по інвентаризації забруднюючих речовин, довідкою про фактичний час роботи джерел викидів, приписом, актом позапланової перевірки, матеріалами адміністративної справи за невиконання приписів.

На підставі викладеного позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Стаття 66 Конституції України передбачає, що кожен зобовязаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно із пунктом 3 Положення про Державну екологічну інспекцію, затверджену Указом Президента України № 454/2011 від 13.04.2011 року, основними завданнями Державної екологічної інспекції України є здійснення нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, додержанням режиму територій та обєктів природно-заповідного фонду, за екологічною та радіаційною безпекою (у тому числі у пунктах пропуску через державний кордон і в зоні діяльності митниць призначення та відправлення) під час імпорту, експорту та транзиту вантажів і транспортних засобів; біологічною і генетичною безпекою щодо біологічних обєктів природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів (ГМО) у відкритій системі; поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами) і небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами.

Пунктом 6.17 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 04.11.2011 року за № 429 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.11.2011 року за № 1347/20085, Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право виступати позивачем у судах. А відповідно до пункту 7 Положення про державну екологічну інспекцію, затвердженого указом Президента України № 454/2011 від 13.04.2011 року, Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Відповідно до статей 33, 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, винні у здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть за це, поряд з іншими видами відповідальності, цивільно-правову відповідальність і зобовязані відшкодувати збитки, заподіяні внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 03.11-23.11.2015 року позивачем проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, щодо поводження з відходами та небезпечними речовинами відповідача, за результатами якої встановлено факт здійснення відповідачем наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в період з 11.06.2013 року по 31.08.2015 року та від очисних споруд відповідача за період з 11.06.2013 року по 23.10.2015 року, що є порушення вимог статей 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», що підтверджується актом перевірки від 03.11-23.11.2015 року, звітами по інвентаризації забруднюючих речовин, довідкою про фактичний час роботи джерел викидів, приписом, актом позапланової перевірки, матеріалами адміністративної справи за невиконання приписів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», атмосферне повітря - це життєво важливий компонент навколишнього природного середовища, який являє собою природну суміш газів, що знаходиться за межами жилих, виробничих та інших приміщень.

Згідно статті 10 згаданого Закону, підприємства, установи, організації та громадяни субєкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких повязана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобовязані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Статтею 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого субєкту господарювання, обєкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до частини першої статті 33 зазначеного Закону, особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону - несуть відповідальність згідно з законом.

Згідно з пунктом «е» частини першої статті 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Порядок розрахунку розмірів компенсації збитків через наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлено Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 639 від 10.12.2008 року (далі - Методика).

Пунктом 2.1.2 Методики визначено, що наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Згідно пункту 2.2 Методики, факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки субєктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

Відповідно до частин четвертої, пятої статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Статтею 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Розрахунки збитків, завданих відповідачем державі на загальну суму 1427720,99 грн. за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, у звязку з вказаним порушенням, здійснено позивачем на підставі Методики, встановлених під час перевірки обставин та складеного за результатами її проведення акту перевірки від 03.11-23.11.2015 року.

Згідно пункту 3.6 Методики розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації субєкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою № 2-ТП (повітря), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Згідно з пунктом 3.11 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Відповідно до пункту 4.1 Методики, розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини.

Згідно з пунктом 5.1.2 Методики, викиди забруднюючих речовин джерелами, які не мають дозволів на викид, вважаються наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється спеціалістами Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України при перевірці підприємств шляхом: інструментальних методів контролю; розрахунковими методами (пункт 5.4 Методики).

Розрахунки потужності викидів забруднюючих речовин по джерелах або речовинах, щодо яких немає дозволу на викид, ведуться на основі потужності фактичного викиду, визначеної інструментальними вимірами. При цьому час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту оформлення дозволу на викид (пункти 6.4, 6.5 Методики).

В даному випадку, позивачем здійснено розрахунок відповідно до пункту 4.1 Методики без врахування потужності викидів забруднюючих речовин по джерелах або речовинах, інструментальний вимір потужності фактичного викиду позивачем не проводився.

ОСОБА_1 обласного центру з гідрометеорології про середні концентрації забруднюючих речовин в атмосферному повітрі в м. Суми від 03.02.2015 року не може бути врахований для розрахунку, оскільки, виданий фактично за півроку до проведення планової перевірки.

Таким чином, оскільки, здійснення стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідачем без відповідного дозволу було виявлено 23.10.2015 року, під час проведення позивачем перевірки, то і розрахунок нанесених державі збитків можливий, згідно Методики, саме з цього моменту і до моменту усунення порушення.

Позивачем визначення маси викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря (mi) розраховано по формулі 2 Методики. При цьому, згідно наведеної у розрахунку збитків таблиці, складеної на підставі звіту інвентаризації та довідки про фактичний час роботи джерел від 07.12.2015 року за № 05/13410, позивачем у назві згаданої таблиці зазначено інший показній (РО) Ві - середнє значення масової концентрації і-тої забруднюючої речовини, мг/куб.м., який застосовується при розрахунку по формулі 1 Методики.

З наведеного випливає, що позивачем не встановлений факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря та не розрахований показник q ті - середнє значення масової витрати і-тої забруднюючої речовини, г/с, який визначається при застосуванні інструментально-лабораторного методу контролю.

Вихідні дані наведені у таблиці в графі «середнє значення РОві» за своєю суттю та походженням не є середнім значенням масової витрати і-тої забруднюючої речовини, г/с (g mi) або середнім значенням масової концентрації і-тої забруднюючої речовини, мг/куб.м (РО) Ві, оскільки наведені цифрові значення, взяті позивачем зі звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на 2015 рік та по суті є результатами разового вимірювання або проведеного розрахунку, що є порушенням пункту 4.1 Методики.

Під час проведення перевірки встановлено, що у період з 11.06.2013 року по 31.08.2015 року від бази підприємства та від очисних споруд підприємства у період з 11.06.2013 року по 23.10.2015 року викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами викидів здійснювався відповідачем за відсутності відповідного дозволу. Також, перевіркою встановлено, що відповідач здійснював розрахунок платежів за забруднення атмосферного повітря поквартально і такий розрахунок контролювався Державною податковою інспекцією м. Суми.

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок розміру відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами бази підприємства та очисних споруд відповідача та контррозрахунок КП «Міськводоканал ОСОБА_1 міської ради дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача збитків в сумі 1427720,99 грн, оскільки позивачем здійснено розрахунок збитків з порушенням пункту 4.1 Методики, відповідно до якого розмір збитків, згідно з контррозрахунком відповідача, який враховує фактичний час роботи джерела викиду і-тої забруднюючої речовини в режимі наднормативного викиду, розмір збитків за забруднення атмосферного повітря наднормативними викидами від стаціонарних джерел бази та очисних споруд за наведеною формулою, передбаченою пунктом 3.11 Методики, становить 75903,08 грн.

Таким чином, в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідачем була завдана шкода навколишньому природному середовищу в розмірі 75903,08 грн.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди передбачені статтями 1166 та 1187 Цивільного кодексу України. При цьому статтею 1187 цього Кодексу врегульовані правовідносини, що виникають із спричинення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, яким є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або триманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням мімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Зазначені підстави застосовуються і при вирішенні спорів, повязаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обовязковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

На позивача покладається обовязок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою, а відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення.

Відповідно до пункту 1.6 розяснення президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» № 02-5/744 від 27.07.2001 року, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (стаття 1166 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відшкодування шкоди на підставі цієї норми здійснюється у разі, наявності у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення у їх сукупності: неправомірної поведінки особи, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, вини завдавача шкоди.

При цьому причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою, полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише через неправомірну поведінку відповідача а не іншої особи, оскільки сама лише неправомірна поведінка особи, яка не пов'язана із наслідками у вигляді шкоди, не тягне за собою її відшкодування.

Враховуючи вищенаведене та те, що судом встановлено наявність всіх складових правопорушення, а саме, факт неправомірної поведінки відповідача (викид в атмосферу забруднюючих речовин без спеціального дозволу), наявність шкоди (збитки в розмірі 75903,08 грн.) та наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою (збитки спричинені внаслідок скидання відповідачем в періоди з 11.06.2013 року по 31.08.2015 року та з 11.06.2013 року по 23.10.2015 року забруднюючих речовин в атмосферне повітря без спеціального дозволу).

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 № 464, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.01.2009 № 18/16034 затверджено «Порядок організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства» (далі - Порядок).

Пунктом 1.4 Порядку передбачається, що акт перевірки - це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок субєктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Пунктом 4.20 Порядку передбачається, що якщо субєкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження субєкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невідємною частиною акта перевірки.

Наявність факту здійснення відповідачем наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в період з 11.06.2013 року по 31.08.2015 року та від очисних споруд відповідача за період з 11.06.2013 року по 23.10.2015 року підтверджується актом планової перевірки від 03.11-23.11.2015 року який підписаний керівником відповідача без зауважень, звітами по інвентаризації забруднюючих речовин та довідкою про фактичний час роботи джерел викидів.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 названого Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищевказаного та оскільки відповідач доказів сплати суми збитків суду не надав, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у сумі 75903,08 грн. є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в цій частині, в іншій частині позовних вимог суд відмовляє, у звязку з безпідставністю та неправомірністю їх нарахування.

Пунктом 18 статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що головними розпорядниками бюджетних коштів - є бюджетні установи в особі їх керівників. В даному випадку Шосткинська міська рада Сумської області.

Частиною третьою статті 29 та частиною четвертою статті 69 Бюджетного кодексу України встановлено, що 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності надходять до спеціального фонду державного бюджету, а 70 відсотків зараховуються до бюджетів місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32-35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» ОСОБА_1 міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд. 9, ідентифікаційний код 03352455) збитки в сумі 75903,08 грн., завдані державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, в доход місцевого бюджету ОСОБА_1 міської ради (код бюджетного призначення платежу 24062100 (грошові стягнення за шкоду заподіяну порушенням природоохоронного законодавства), р/р 0002, ОКПО 37970593, в ГУДКСУ Сумській області, МФО 837013) з врахуванням вимог статей 29, 691 Бюджетного кодексу України, а саме: 30 % грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зарахувати до Державного бюджету України та 70 % грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зарахувати в доход місцевого бюджету.

Стягувач: Державна екологічна інспекція у Сумській області (40030, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, буд. 25, ідентифікаційний код 37970834).

Боржник: Комунальне підприємство «Міськводоканал» ОСОБА_1 міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд. 9, ідентифікаційний код 03352455).

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» ОСОБА_1 міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд. 9, ідентифікаційний код 03352455) на користь Державної екологічної інспекції у Сумській області (40030, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, буд. 25, ідентифікаційний код 37970834) витрати по сплаті судового збору в сумі 1138,55 грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.03.2017.

Суддя ОСОБА_4