РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/23187/16

За позовомАдвокатського об'єднання «ЮСКУТУМ»
ДоТовариства з додатковою відповідальністю «МЗБК»
Простягнення 37 307, 79 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Фельмецгер М.О. - за дов.;

Від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь 37 307, 79 грн за Договором юридичного обслуговування №20125/13-1 від 01.08.2013, з яких:

30 000, 00 грн - заборгованість по оплаті юридичних послуг;

1 707, 79 грн - заборгованість по пені;

5 600, 00 грн - штраф.

30.01.2017 Позивач через відділ діловодства суду надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 4 000, 00 грн, 3 800, 00 грн штрафу та 1 215, 03 грн пені, а всього 9 015, 03 грн за Договором №20125/13-1 від 01.08.2013.

Судом заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Як визначено в п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 18.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 9 015, 03 грн, тому має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03045, м. Київ, Чапаєвське шосе, 14.

Відповідно до ст. 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

На призначені судові засідання 31.01.2017 та 21.02.2017 представник відповідача не з'являвся, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином.

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Водночас, ухвали суду від 19.12.2016 та від 31.01.2017 направлені на адресу відповідача отримані останнім, що підтверджується повернутими суду рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з зазначенням: «вручено уповноваженому».

Тому повернення суду рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень з зазначенням: «вручено уповноваженому» з урахуванням конкретних обставин даної справи є належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасника судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, тому спір розглядається за наявними у справі доказами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

За клопотанням представника позивача термін розгляду справи був продовжений, в порядку передбаченому ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір юридичного обслуговування №20125/13-1 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 3.1. Договору даний Договір є рамковим, що означає визначення у ньому базових умов співробітництва сторін. Надання послуг відбувається на підставі окремого заамовлення.

Замовленням-1 передбачений перелік послуг, що надаються Позивачем за запитом Відповідача в рамках правового забезпечення ведення господарської діяльності та захисту інтересів Відповідача.

Обсяг послуг згідно замовлення становить 10 базових годин на місяць у межах робочого часу. Невикористані Відповідачем протягом місяця години не сумуються та не переносяться до наступного місяця. У випадку перевищення базового часу, оплата послуг здійснюється за ставкою 200 грн/год роботи фахівця Позивача в т.ч. ПДВ.

Послуги з Замовленням-1 надаються безперервно протягом 1 календарного року. Якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строк не повідомить про свій намір припинити замовлення, воно вважається продовженим на той самий строк.

Судом встановлено, що відповідно до умов Договору, Договір був пролонгований на два календарні роки.

На строк до 31.12.2013 згідно з Замовленням-1 ставка плати за послуги складає 2 000, 00 грн. В подальшому ставка плати за послуги не змінювалалсь.

Відповідно до умов Замовлення-1 оплата за юридичні послуги повинна здійснюватись Відповідачем щомісяця, незалежно від того надавались чи не надавались протягом місяця Позивачем послуги.

Згідно з п. 3.5. Договору наприкінці визначеного замовлення звітного періоду Позивач складає акт приймання-передачі наданих послуг у двох екземплярах та протягом 5 робочих днів направляє Відповідачу, котрий протягом 10 робочих днів від дня отриманння зобов'язаний підписати, скріпити печаткою та відправтити Позивачу один екземпляр такого акту або у разі наявності вмотивованих претензій щодо якості наданих послуг, направити свої викладені у письмовому вигляді зауваження.

Протягом 2015-2016 на підтвердження наданих в рамках Договору юридичних послуг між Позивачем та Відповідачем укладено відповідні Акти наданих послуг, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Проте, на час звернення Позивача до суду з позовом до Відповідача, у останнього існувала заборгованість перед Позивачем в розмірі 30 000, 00 грн станом на 30.09.2016, підтвердженням чого є Акт звірки взаєморозрахунків за Договором, підписаний сторонами 30.09.2016, згідно з яким Позивачем зафіксовано заборгованість Відповідача за надані послуги в розмірі 30 000, 00 грн, а Відповідачем визнано заборгованість за надані юридичні послуги в розмірі 26 000, 00 грн.

Різниця у сумах спричинена не підписанням Відповідачем актів наданих послуг за серпень та вересень 2016.

Вмотивованих претензій проти укладання вищезазначених актів Відповідачем на адресу Позивача надіслано не було.

Судом встановлено, що відповідно до умов Договору, протягом серпня та вересня 2016 року Договір продовжував свою дію, в зв'язку з чим у Відповідача залишались зобов'язання щодо здійснення оплати на користь Позивача в незалежності від фактичного користування послугами.

З вищезазначеного вбачається, що нарахована Позивачем сума заборгованості за надані юридичні послуги у розмірі 30 000, 00 грн є обґрунтованою.

Відповідно до п. 9.3. Договору, даний Договір може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін шляхом підписання відповідної угоди.

18.10.2016 на підставі п. 9.3. Договору сторони за взаємною згодою розірвали Договір підтвердженням чого є укладена між Позивачем та Відповідачем письмова угода про розірвання договору юридичного обслуговування №20125/13-1 від 01.08.2013.

Відповідно до п. 9.1. Договору сторони передбачили, що Договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом календарного року, а в частині взаєморозрахунків та невиконання обов'язків - до їх повного проведення та виконання.

Всі обов'язки, що виникають за Договром є дійсними та обов'язковими для виконання сторонами в повному обсязі (п. 10.6 Договору).

В процесі розгляду справи, Відповідачем було сплачено на користь Позивача 26 000, 00 грн за юридичні послуги згідно акту звірки станом на 30.09.2016, на підтвердження чого в матеріалах справи знаходиться виписка по особовому рахунку №7753 за 12.01.2017.

В зв'язку з вищезазначеним Позивачем було подано суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої Позивач просив суд зменшити розмір позовних вимог до 9 015, 03 грн, з яких:

- 4 000, 00 грн основний борг;

- 3 800, 00 грн штраф;

- 1 215, 03 грн пеня.

На виконання ухвали Господарського суд міста Києва від 19.12.2016 Позивач ініціював проведення звірки взаєморозрахунків з Відповідачем з урахуванням перерахунку пені та часткового погашення заборгованості, про що було складено відповідний акт, який 17.01.2017 разом із супровідним листом та розрахунками заборгованості було направлено Відповідачу.

Станом на дату подання заяви про зменшення позовних вимог до суду, Позивач не отримав від Відповідача підписаного з його сторони акту звірки взаєморозрахунків, письмові відповіді та/або претензії щодо підписання такого акту від Відповідача на адресу Позивача також не надходили.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Договір юридичного обслуговування №20125/13-1 від 01.08.2013, укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором про надання послуг та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для неналежного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем не сплачено суму боргу за Договором в розмірі 4 000, 00 грн. за серпень, вересень 2016р., а строк виконання грошового зобов'язання на момент винесення рішення у справі настав.

Факт наявності боргу у Відповідача за Договором юридичного обслуговування №20125/13-1 від 01.08.2013 в розмірі 4 000, 00 грн. за серпень, вересень 2016р. Позивачем належним чином доведений та документально підтверджений, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбачених цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Крім того, відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.6. Договору, в разі порушення строків здійснення плати за послуги за Договором Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Отже, порушення Відповідачем строків оплати, передбачених умовами Договору, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплату неустойки, а саме пені.

Тому, Позивачем правомірно заявлена вимога про стягнення з Відповідача пені за неналежне виконання зобов'язання, відповідно до Договору.

Таким чином, за прострочення терміну платежу з Відповідача належить стягнути пеню у сумі 1 215, 03 грн, відповідно до розрахунку Позивача з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

Крім стягнення пені Позивач також просив суд стягнути з Відповідача на свою користь штраф у розмірі 3 800, 00 грн, керуючись при цьому п. 8.6. Договору, відповідно до якого, якщо період прострочення перевищує 30 календарних днів, Відповідач, окрім визначеної умовами п. 8.6. Договору пені, сплачує Позивачу штраф у розмірі 10% від суми прострочення за кожний календарний місяць прострочення.

Відповідно до ч. 4 ст. 213 ГК України штраф, як різновид неустойки може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи положення вказаних вище норм матеріального права вбачається, що за своєю правовою природою, передбачений п. 8.6. Договору штраф, з врахуванням того, що його нарахування здійснюється за кожний календарний місяць прострочення виконання зобов'язання, є пенею, а не штрафом, розмір якого встановлюється у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання, і не може розраховуватись за кожен день або місяць такого прострочення.

Враховуючи зазначене та положення ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд відмовляє Позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 3 800, 00 грн, оскільки стягнення передбаченого умовами п. 8.6. Договору штрафу фактично притягне Відповідача до повторної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог з врахування сплати Відповідачем заборгованості після порушення провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «МЗБК» (03045, м. Київ, Чапаєвське шосе, 14; Код: 01373986) на користь Адвокатського об'єднання «ЮСКУТУМ» (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 27-А; Код: 38688779) основний борг в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп., пеню в розмірі 1 215(одна тисяча двісті п'ятнадцять) грн.03коп. та судовий збір в розмірі 1 153 (одна тисяча сто п'ятдесят три) грн.13коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.03.2017

Суддя І.І.Борисенко