РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017Справа №910/915/17

За позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік»

Про стягнення 35 769,60 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Городник Т.М.

Від відповідача: Чередніченко М.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» (далі - відповідач) про стягнення 35 769,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.17. порушено провадження у справі № 910/915/17 та призначено її до розгляду на 07.02.17.

03.02.17. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

07.02.17. відповідачем через відділ діловодства суду було подано заяву про застосування строку позовної давності та письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Позивач в судовому засіданні 07.02.17. подав письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 07.02.17. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 02.03.17.

В судовому засіданні 02.03.17. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні 02.03.17. проти позову заперечував та підтримав свою заяву про застосування строку позовної давності.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/915/17.

В судовому засіданні 02.03.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

21.12.12. між позивачем (далі - Продавець) та відповідачем (далі - Покупець) було укладено Договір № 125 купівлі-продажу (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) на умовах Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар. Найменування, одиниця виміру, загальна вартість, ціна за одиницю товару визначається специфікацією, що є додатком № 1 до Договору.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 8.1, за умовами якого Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін. Строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 Договору та закінчується після повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 8.2 Договору).

Відповідач наголошує на тому, що Договір не підписаний з його сторони.

Судом враховано, що у відповідності до матеріалів справи листом № 19/39-22 від 08.01.13. позивач направив відповідачу примірник Договору для підписання, а листом № 19/-334/300 від 23.04.14. нагадував про необхідність повернення примірнику підписаного Договору.

Видаткові накладні № 341 від 25.12.12. на суму 10 886,40 грн. та № 1 від 31.01.13. на суму 24 883,20 грн., які скріплені підписами сторін, містять посилання на Договір № 125 від 21.12.12., а видаткова накладна № 341 від 25.12.12. містить додатково посилання на довіреність № 1282 від 25.12.12. відповідача на отримання матеріальних цінностей від позивача.

Якщо відповідний правочин в дійсності виконувався сторонами, то кожна з сторін у будь-якому разі не позбавлена права ставити питання про виконання зустрічних зобов'язань, таких як оплата поставленого товару, передача належним чином оформлених супровідних документів на товар тощо.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір а вказані видаткові накладні, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Датою постачання сторони вважають дату підписання акту прийому-передачі товару (п. 4.1 Договору).

Як відзначалось судом, позивачем було поставлено відповідачу товар на підставі видаткових накладних № 341 від 25.12.12. на суму 10 886,40 грн. та № 1 від 31.01.13. на суму 24 883,20 грн., на загальну суму 35 769,60 грн.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки продукції відповідачу докази, суд виходить з наступного:

У відповідності до ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання продукції відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Продавцем прийнятих зобов'язань з передання товару.

У п. 1 Оглядового листа № 01-06/767/2013 від 29.04.13. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Крім того, твердження відповідача про відсутність довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей у осіб, які приймали товар, не є належним спростуванням факту поставки продукції та не нівелює доказової сили видаткової накладної. Аналогічну позицію наведено у постанові від 22.11.13. Вищого господарського суду України по справі № 22/84.

Окрім вказаного, суд зауважує, що податкові накладні, складені на виконання зобов'язань за Договором за спірними накладними наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.34, 36 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені позивачем видаткові накладні є належним доказом передачі продукції відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки продукції на загальну 35 769,60 грн. здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом враховано правову позицію, викладену в постанові судової палати у господарських справах верховного Суду України від 19.08.14., про те, що згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами, або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що строк оплати товару за видатковою накладною № 341 від 25.12.12. на суму 10 886,40 грн. настав 25.12.12., а за видатковою накладною № 1 від 31.01.13. на суму 24 886,20 грн. настав 31.01.13.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» товар, отриманий на підставі видаткової накладної № 341 від 25.12.12. на суму 10 886,40 грн. та на підставі видаткової накладної № 1 від 31.01.13. на суму 24 883,20 грн. оплачено не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 35 769,60 грн.

Як відзначалось судом, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За приписами п. 2.2 зазначеної Постанови, за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.07. Верховного Суду України у справі № П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до п. 4.2 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» товар, отриманий на підставі видаткової накладної № 341 від 25.12.12. на суму 10 886,40 грн. та на підставі видаткової накладної № 1 від 31.01.13. на суму 24 883,20 грн. оплачено не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 35 769,60 грн.

Оскільки строк оплати товару за видатковою накладною № 341 від 25.12.12. на суму 10 886,40 грн. настав 25.12.12., а за видатковою накладною № 1 від 31.01.13. на суму 24 886,20 грн. настав 31.01.13., суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за видатковою накладною № 341 від 25.12.12. на суму 10 886,40 грн. почав свій перебіг з 26.12.12., за видатковою накладною № 1 від 31.01.13. на суму 24 886,20 грн. почав свій перебіг з 01.02.13.

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається.

Зокрема, у ч. 1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому, частиною 3 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. (п. 4.3 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Пунктом 4.4.1 вказаної Постанови передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.14. між сторонами (тобто в межах трирічного строку позовної давності по кожній з накладних) сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.13.

Судом було зазначено, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може належати підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків.

Згідно з ч. 7 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Відповідно до Наказу № 336 від 29.12.04. Міністерства праці та соціальної політики "Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників" головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, організовує роботу бухгалтерської служби, контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, здійснює заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах.

Наказом № 148/234/383 від 10.11.98. Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України "Про інвентаризацію заборгованості за станом на 1 листопада 1998 року" затверджено форму акту звіряння розрахунків, зокрема визначено, що акт підписується представниками підприємств.

Акт від 13.01.14. з боку позивача та відповідача було підписано директорами та головними бухгалтерами Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік».

Отже, з огляду на вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що акт від 13.01.14. звіряння взаєморозрахунків з боку обох сторін було підписано повноважними представниками.

За поясненнями позивача, які з боку відповідача належним чином не спростовані, та як та встановлено судом на підставі наданих до матеріалів справи документів, в означеному вище акті внаслідок технічної посилки було змінено місцями Договір № 117 від 12.10.12. та Договір № 125 від 21.12.12.. Тобто, під заголовком Договору № 125 від 21.12.12. відображено дані за бухгалтерськими операціями по Договору № 117 від 12.10.12., і навпаки, під заголовком Договору № 117 від 12.10.12. відображено дані за бухгалтерськими операціями по Договору № 125 від 21.12.12.

Судом враховано, що акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує факт господарської операції. Проте, за висновками суду, акт звірки фактично є дією у розумінні ст. 264 Цивільного кодексу України, яка свідчить про визнання покупцем товару боргу і як наслідок переривання строку позовної давності. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 24.04.07. Верховного Суду України по справі № 26/271, від 06.02.13., від 16.01.14. та від 20.08.14. Вищого господарського суду України по справах № 25/067-11, № 901/1682/13, № 910/18104/13.

З огляду на наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що підписання сторонами акту від 13.01.14. звірки взаєморозрахунків вказує на визнання Товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» своєї заборгованості в 35 769,60 грн., що свідчить про переривання 13.01.14. перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення означеної заборгованості.

Як зазначалось вище, після переривання перебіг позовної давності починається заново, отже, у даному випадку строк позовної давності за вимогою про стягнення основного боргу почав свій перебіг заново 13.01.14. і закінчився 13.01.17.

Разом з тим, з відмітки поштового календарного штемпеля на конверті, яким позовну заяву № 19/5-14 від 12.01.17. було направлено до Господарського суду міста Києва, вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до суду 16.01.17., тобто після спливу 13.01.17. трирічного строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Заяви про відновлення пропущеного строку позовної давності позивачем заявлено чи подано не було.

Враховуючи викладене та те, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права з пропущенням без поважних причин строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 35 769,60 грн. заборгованості за поставлений товар відсутні.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.17.

Суддя Т.М. Ващенко