ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.03.2017 Справа № 907/821/16

За позовом Берегівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Теківської сільської ради, с. Теково Виноградівського району

ДО фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Виноградів

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Виноградівської районної державної адміністрації, м. Виноградів

ПРО внесення змін до пункту 5 та пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 08.06.2004 року

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_2, представник за довіреністю від 24.01.17;

від третьої особи - не з'явився;

від прокуратури - Стойко П.М.- прокурор відділу прокуратури Закарпатської області.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Берегівська місцева прокуратура звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави в особі Теківської сільської ради, с. Теково Виноградівського району до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Виноградів про внесення змін до пункту 5 та пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 08.06.2004 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.12.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.01.2017р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.01.2017р. розгляд справи було відкладено на 24.01.2017р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.01.2017р. розгляд справи було відкладено на 06.02.2017р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.02.2017 року за клопотанням сторони у відповідності до вимог ст. 69 ГПК України судом було продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 27.02.2017р.

В засіданні суду 27.02.2017 року судом, за згодою представників сторін та клопотанням позивача та третьої особи розгляд справи здійснювати за відсутності повноважного представника, було оголошено перерву до 06.03.2017 року для надання сторонам можливості добровільного врегулювання спору, тощо.

При цьому судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на вищенаведене, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, доказове наповнення матеріалів справи та численні письмові пояснення учасників судового процесу, задовольнив клопотання представника прокурора та відповідача про оголошення перерви у засіданні суду.

На день судового засідання прокурором у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України подано заяву про уточнення заявлених позовних вимог, а саме, просить суд прийняти рішення про внесення змін до пункту 5 та пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 08.06.2004 року, а саме, пункт 5 договору оренди викласти в такій редакції «нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 13.600.131,81грн.», а пункт 9 договору оренди викласти в такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем:

1) За воду (водний простір) у розмірі визначеному відповідно до Методики визначення розміру плати за надані в оренду водні об'єкти, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №236 від 28.05.2013;

2) За земельну ділянку за місцем її розташування у розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 136001,32грн. в рік.».

При цьому заявлені позовні вимоги вважає обгрунтованими та такими, що підтверджуються наявними у справі матеріалами. Стверджує про невідповідність умов укладеного сторонами договору оренди земельної ділянки вимогам чинного законодавства, які можливо усунути шляхом внесення змін до такої угоди.

Позивач у поданому суду письмовому поясненні вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами. Разом з тим, просить суд вирішити спір за відсутності повноважного представника.

Представник відповідача заперечує з приводу заявлених позовних вимог з підстав, викладених у поданому суду письмовому поясненні. Разом з тим, на день судового засідання ним подано суду додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, однак, така додаткова угода у визначеному законодавством порядку не зареєстрована. Також просить су взяти до уваги те, що рішенням шостої сесії сьомого скликання Теківської сільської ради №115 від 15.06.16 «Про встановлення ставок земельного податку» у відповідності до вимог ст.ст. 10, 12, 265 та 266 Податкового кодексу України встановлено з 01.01.2017 року ставку земельного податку за використання спірної земельної ділянки у розмірі 1% від її нормативно-грошової оцінки.

Третя особа свого повноважного представника в судове засідання не направила, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами. Разом з тим, просить суд вирішити спір за відсутності повноважного представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому, як зазначено в п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Таким чином, виходячи зі змісту поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, суд розцінює подану 06.03.2017 року через відділ діловодства суду заяву прокурора як зміну позовних вимог та приймає її до розгляду.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.03.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами та прокурором документи і матеріали, заслухавши повноважних представників відповідача та прокуратури, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2004 року між Виноградівською районною державною адміністрацією та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований в Закарпатській філії ДП Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.06.2004 року за №011, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 37,7506 га, у тому числі під водою у розмірі 33,6051га для розведення товарної риби, яка знаходиться на території Теківської сільської ради (с.Гудя).

Відповідно до п. 5 даного Договору, нормативна грошова оцінка земельної

ділянки на момент укладення договору становить 23046,74грн

Відповідно до п. 13 договору розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі в наслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках передбачених законом

У відповідності до п. 9 вище вказаного договору, орендна плата вноситься орендарем у сумі 150,00грн. на рік.

23.06.2004 року рішенням 11 сесії 4 скликання Закарпатської обласної ради №391 розширено межі населеного пункту с. Теково та с.Гудя Теківської сільської ради, у зв'язку з чим вказана земельна ділянка перейшла в межі населеного пункту і відноситься до земель комунальної власності.

Рішенням 14 сесії 6 скликання Теківської сільської ради за №231 від 12.12.2012 р. затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки села Гудя Виноградівського району та вся територія с. Гудя розбита на дві економіко-планувальні зони, вартість одного квадратного метра земель яких становить відповідно: І зона - 52,41грн./кв. м, II зона - 45,68грн./кв. м

Згідно рішення сільської ради та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок №493/86-16 від 06.06.2016, виданого Управлінням Держземагенства у Виноградівському районі, нормативна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки становить 13.600.131,81грн. Водночас, змінено законодавство в частині надання в користування водних об'єктів на умовах оренди.

Теківською сільською радою на адресу відповідача направлено пропозицію щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки, у зв'язку з набранням чинності змін до Податкового кодексу України, зокрема до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПКУ. Однак, орендарем вимог орендодавця не виконано, змін до договору оренди не внесено в добровільному порядку та зворотнього суду не подано.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами відповідно (ст. 3 Земельного кодексу України).

Статтею 327 Цивільного кодексу України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» спірною земельною ділянкою вправі розпоряджатися виключно Теківська сільська рада.

Згідно ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Частиною 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. - Законодавець надає наймачеві додатковий захист шляхом встановлення правила, що перехід права власності на річ, передану у найм, не є підставою для зміни або припинення договору найму. Новий власник речі автоматично набуває прав та обов'язків наймодавця за договором найму та повинен їх виконувати до закінчення строку дії договору або до моменту його припинення з будь-яких інших підстав. Тобто в результаті переходу права власності на найману річ має місце заміна наймодавця в договорі найму.

Таким чином, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до Текінської сільської ради не припиняє договір оренди землі, укладений між ФОП ОСОБА_1 та Виноградівською РДА 08 червня 2004 року.

Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється і використовується відповідно до Закону України "Про плату за землю" і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється зазначеним Законом.

У відповідності до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» умови договору оренди про розмір орендної плати можуть переглядатися за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати у випадках, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не внаслідок дій чи бездіяльності орендаря.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст. 30 Закону України «Про оренду землі»).

На момент укладення спірного договору, розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України «Про плату за землю», статтею 2 якого встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, положеннями якого передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України статтею 188 якого передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується у судовому порядку.

Згідно із частиною першою ст. 648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Крім того, відповідно до частини першої ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п. 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до п. 288.5. ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах; для пасовищ у населених пунктах, яким надано статус гірських, не може перевищувати розміру земельного податку; для баз олімпійської, паралімпійської та дефлімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, не може перевищувати 0,1 відсотка нормативної грошової оцінки.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно ст. 51 Водного кодексу України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Типова форма договору оренди водних об'єктів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Умови використання водних об'єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди водних об'єктів визначаються у договорі оренди.

Методика визначення розміру плати за надані в оренду водні об'єкти затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Сплата орендної плати за водний об'єкт не звільняє від сплати орендної плати за земельну ділянку під цим об'єктом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2013 № 420 затверджено Типовий договір оренди водних об'єктів (далі Типовий договір оренди).

Відповідно до п. 9 Типового договору оренди орендна плата вноситься орендарем за воду (водний простір) та за земельну ділянку за місцем її розташування.

Згідно з п. 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6 у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Оскільки відповідно до частини першої ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного цією статтею Господарського кодексу України. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому згідно з частиною третьою ст. 653 Цивільного кодексу України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Невнесення змін до умов Договору порушує права Теківської сільської ради, с. Теково Виноградівського району в частині недоотримання коштів до місцевого бюджету від орендної плати за землю.

Обставини, на які посилається прокурор та позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Внести зміни до договору оренди землі від 08.06.2004р., укладеного між

Виноградівською районною державною адміністрацією та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, виклавши п. 5 його в наступній редакції: „Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 13.600.131,81грн.", а також п.9 договору оренди від 08.06.2004 викласти в такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем: 1) За воду (водний простір) у розмірі визначеному відповідно до Методики визначення розміру плати за надані в оренду водні об'єкти, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №236 від 28.05.2013; 2) За земельну ділянку за місцем її розташування у розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 136001,32грн. в рік.».

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент код НОМЕР_1) на користь Прокуратури Закарпатської області (88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а , ) суму 2756грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено 10.03.2017р.

Суддя О.Ф. Ремецькі