ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017 року Справа № 904/3959/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Антоніка С.Г. - доповідача

суддів: Чимбар Л.О., Іванов О.Г.

при секретарі судового засідання: Манчік О.О.

за участю представники сторін:

від позивача:ОСОБА_1, представник, дов. № 2-568 від 28.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, дов. № 41/12 від 17.01.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2016 року у справі № 904/3959/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ в особі Криворізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

про врегулювання розбіжностей по договору з транспортування природного газу

ВСТАНОВИВ:

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів справу № 904/3959/16 передано на розгляд колегії суддів у складу головуючого судді Антонік С.Г., суддів Чимбар Л.О., Іванов І.О.

Ухвалою суду від 23.01.2017р. даною колегією суддів справу № 904/3959/16 прийнято до свого провадження.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.16р. у справі № 904/3959/16 (суддя Євстигнеєва Н.М.) позовні вимоги задоволено.

Вважається укладеним договір №213 від 01.03.2016 на транспортування природного газу у редакції позивача, а саме Додаток №1 до договору транспортування природного газу №213 від 01.03.2016, який є невід'ємною частиною договору та викласти графу №3 в наступній редакції: "річна потужність" 1 747,262тис.м3.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Криворізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1 378,00грн. Рішення суду мотивоване тим, що дії позивача узгоджуються з приписами законодавства, яке регулює спірні відносини; порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання Додатку №1 до договору транспортування природного газу №213 від 01.03.2016, який є невід'ємною частиною договору, укладеним на умовах, визначених позивачем. Крім того, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 15, 20 ЦК України) суд дійшов висновку про те, що в разі невизнання відповідачем, як споживачем права оператора ГТС на укладення договору про транспортування природного газу, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач зернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Так скаржник зазначає, що :

- газові мережі ПРАТ "ПІВНГЗК" відповідно до положень глави 1 розділу II Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 кваліфікуються як газорозподільна система у зв'язку з наявністю передачі природного газу іншим споживачам. В розумінні кодексу газотранспортної системи ПАТ "ПІВНГЗК" не є прямим споживачем;

- Договір, при укладенні якого між сторонами виник спір, не заснований на державному замовленні та укладався на підставі волевиявлення сторін. Укладання спірного договору не є обовязковим для відповідача;

- Відповідач не надавав згоди на передання на судовий розгляд розбіжностей, що залишилися неврегульованими за договором;

- Позивач не є монополістом, на якого покладається обовязок передати відповідний спір на вирішення суду в разі отримання ним договору з протоколом розбіжностей.

В судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що газові мережі ПрАТ «ПІВНГЗК» кваліфікуються, як газорозподільна система, оскільки ними здійснюється передача природного газу іншим споживачам. Отже відповідач не є прямим споживачем, а тому підстави для визначення обсягу договірної потужності за методом, вказаним у п.8.2. договору - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав, що договір № 213 від 01.03.2016р. з додатками №№1, 2, 3, який був запропонований для підписання відповідачу є типовим, розробленим на виконання постанови НКРЕ від 30.09.2015р. № 2497 з дотриманням умов типового договору транспортування природного газу, та розміщено у вільному доступі на офіційному сайті ПАТ «Укртрансгаз». В силу ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, умови типового договору набули юридичного обовязкового значення. Тому рішення господарського суду прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства.

У судовому засіданні представники відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі та зазначив, що відповідно до схеми розмежування балансової належності газопроводу та експлуатаційної відповідальності по ГРС-3, а також ОСОБА_1 розмежування балансової належності газопроводу та експлуатаційної відповідальності між сторонами, відповідач є прямим споживачем.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2016 року між ПАТ "Укртрансгаз" в особі начальника Криворізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ "Харківтрансгаз" (оператор) та ПАТ "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" (замовник) укладено договір №213 на транспортування природного газу з протоколом розбіжностей від 18.03.2016 до Додатку №1 до договору.

Згідноп.2.1 договору, оператор надає замовникові послуги транспортування природного газу (послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому Договорі вартість таких послуг.

Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (п.2.2. договору).

Відповідно до п.2.3. договору, послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування);

Послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (балансування).

Пунктами 2.4, 2.5 передбачено, що обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням Додатка №1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка №2 (транспортування).

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюється відповідно до вимог Кодексу.

Додатки №№1,2,3 є невід'ємною частиною цього договору (п.2.8. договору).

Порядок визначення вартості та порядок розрахунків за договірну потужність встановлено у розділі VІІІ договору.

В розділі 8 договору « Визначення вартості та порядок розрахунків за договірну потужність» сторони визначили, що величина договірної потужності замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку №1 до цього договору. Величина договірної потужності замовника визначається відповідно до розподілу потужності, який здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу, та оформлюється додатком 1 до цього Договору ( п.8.1 договору).

У разі якщо замовник є прямим споживачем, потужність (Wmax) у фізичних точках виходу з газотранспортної системи до прямого споживача визначається за величиною максимальної витрати (об'єму) газу за годину за стандартних умов, розрахованою за значеннями максимального абсолютного робочого тиску газу (Рmахабс), та величиною максимальної витрати (qmах) за робочих умов комерційних ВОГ. Для точок виходу з газотранспортної системи до прямого споживача при використанні методу змінного перепаду тиску із застосуванням звужуючих пристроїв потужність визначається за значенням максимальної витрати за стандартних умов, вказаної у Протоколі розрахунку параметрів витратоміра, за заданими характеристиками звужуючого пристрою і вимірювального трубопроводу, що видається уповноваженим органом у сфері метрології ( п.8.2 договору).

Додаток №1 до договору №213 від 01.03.2016р. в редакції позивача визначає річну потужність у кількості 1 747,262м3, пропозиція відповідача, викладена в протоколі розбіжностей від 18.03.2016 до Додатку №1 до договору, визначає річну потужність у кількості 821,67м3..

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про укладення договору в редакції позивача, а саме - Додаток №1 до договору транспортування природного газу №213 від 01.03.2016, який є невід'ємною частиною договору, викласти графу №3 річна потужність 1 747,262 тис.м куб.

Згідно ч.ч.1, 2 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Кодекс газотранспортної системи (далі Кодекс) затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2493 від 30.09.2015р.

Відповідно до п.п.1, 3 гл.1 розділу 1 Кодексу, цей Кодекс розроблено відповідно до Законів України "Про ринок природного газу", "Про метрологію та метрологічну діяльність", "Про трубопровідний транспорт", "Про нафту і газ", "Про природні монополії" та інших нормативно-правових актів.

Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб'єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.

Згідно п.2 гл.1 розділу 4, п.1, 5 гл.1 розділу 9 Кодексу, правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством / оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування газотранспортної системи, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року N 2497.

Оператор газотранспортної системи надає потужність у фізичних точках входу та фізичних точках виходу на підставі договору транспортування природного газу.

Потужність фізичної точки виходу з газотранспортної системи, до якої безпосередньо підключений споживач, надається виключно такому споживачу на період не менше одного року. Розмір потужності, що надається прямому споживачу, визначається в договорі на транспортування природного газу.

Згідно абз. 1, 2 п.8.2 Типового договору транспортування природного газу, у разі якщо Замовник є прямим споживачем, потужність (W max) у фізичних точках виходу з газотранспортної системи до прямого споживача визначається за величиною максимальної витрати (об'єму) газу за годину за стандартних умов, розрахованою за значеннями максимального абсолютного робочого тиску газу (Pmax абс), та величиною максимальної витрати (q max) за робочих умов комерційних ВОГ, що визначені у додатку 3 до цього Договору.

При цьому для точок виходу з газотранспортної системи до прямого споживача при використанні методу змінного перепаду тиску із застосуванням звужуючих пристроїв потужність визначається за значенням максимальної витрати за стандартних умов, вказаної у Протоколі розрахунку параметрів витратоміра, за заданими характеристиками звужуючого пристрою і вимірювального трубопроводу, що видається уповноваженим органом у сфері метрології

Відповідно до протоколу розрахунку параметрів витратоміра за заданими характеристиками звужуючого пристрою і вимірювального трубопроводу 004-16 "наиболее измеряемый объемный расход при нормальных условиях м.куб/час 72 802,57": 72 802,57м.куб. х24 год. = 1 747,262 тис. м.куб. (а.с.53).

Таким чином потужність для прямого споживача зазначена у додатку №1 правильно.

Вирішуючи правове становище відповідача - чи є він прямим споживачем, колегія зазначає наступне.

За даними бухгалтерського обліку станом на 01.07.2016р. об'єкт основних засобів "Газопровод от ГРС до ФОК-2" з інвентарним №011345" перебуває на балансі та є власністю ПрАТ "ПівнГЗК".

Згідно п.1 розділу 2 Кодексу газорозподільчих систем, газові мережі, тиск яких менше 1.2 МПа та через які природний газ передається споживачам, є газорозподільною системою незалежно від їх власності та підпорядкування.

Тобто відповідач є власником газорозподільчих систем (схема газопостачання ПАТ "ПівнГЗК" міститься в матеріалах справи, а.с.55 том 1).

Відповідно до п.35 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу;

Частиною 1 статті 9 Закону встановлено, що господарська діяльність на ринку природного газу, пов'язана з його транспортуванням, розподілом, зберіганням, наданням послуг установки LNG, постачанням природного газу, провадиться за умови отримання відповідної ліцензії.

Згідно п.п.1, 2 гр.1 розділу 3, п.4 гл.1 розділу 1 Кодексу газорозподільчої системи, експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ.

Власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

З наведених норм випливає, що відповідач не є оператором газорозподільної системи, яка є його власністю, оскільки не має відповідної ліцензії.

Згідно п.5 гл.1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, прямий споживач споживач, обєкти якого приєднані безпосередньо до газотранспортної системи.

Оскільки газорозподільча система відповідача приєднана безпосередньо до газотранспортної системи то він є прямим споживачем.

Виходячи з наведеного, позивачем правомірно включено до графи 3 Додатку №1 до договору потужність у кількості 1 747,262 тис. м. куб., як для прямого споживача.

Заперечення відповідача щодо необовязковості укладання договору спростовуються наступним.

Відповідно до ч.1 ст.187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом…

Згідно ч. 3 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 глави 1 розділу 8 Кодексу газотранспортної системи одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом.

Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної точки, на якій відбувається передача природного газу.

При укладенні договору про транспортування природного газу сторони визначають його зміст на основі типового договору, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497.

Отже господарський суд правомірно розглянув справу та прийняв законне рішення.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню у звязку з вищенаведеним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.49, 101 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2016 року у справі № 904/3959/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.02.2017р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ О.Г.Іванов

__________________ ОСОБА_3