донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

28.02.2017 справа №908/2588/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: суддів:ОСОБА_1 А ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача:ОСОБА_5 представник за дов.; не зявились;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкор ЛТД», м. Вільнянськ Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від 05.12.2016р.
у справі№ 908/2588/16 (суддя: Азізбекян Т.А.)
за позовом до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль», м. Київ Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкор ЛТД», м. Вільнянськ Запорізької області
про стягнення 510 735,90 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.12.2016р. у справі № 908/2588/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкор ЛТД», м. Вільнянськ Запорізької області про стягнення 510 735,90 грн. задоволені повністю, внаслідок чого стягнуто з відповідача на користь позивача 213 334 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом (тіло кредиту), 86 449 грн. 29 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 176 463 грн. 34 коп. пені за порушення строків оплати суми кредиту, 34 486 грн. 27 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами та 7 666 грн. 04 коп. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема зазначає, що господарський суд Запорізької області не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року та позбавлений можливості здійснювати повноваження по розгляду господарських справ як суд першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що набрав чинності 30.09.2016р., місцевими господарським судами є окружні господарські суди.

Окремо скаржник також вказує, що нарахування судом першої інстанції пені по простроченій основній сумі кредиту за період з 30.03.2015р. по 05.09.2016р. та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами за період з 11.12.2014р. по 05.09.2016р. є безпідставним та таким, що суперечить приписам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.12.2016р. апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 25.01.2017р. та 08.02.2017р. розгляд справи відкладався, у звязку з необхідністю надання сторонами по справі додаткових документів щодо предмету спору.

В призначене судове засідання зявився лише представник позивача, відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, до суду не прибув, вимоги ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2017р., щодо надання додаткових документів стосовно предмету спору, не виконав.

Усі учасники спору були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання відповідно до вимог статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка сторін судом не визнавалася обовязковою, колегія суддів, з урахуванням думки представника позивача, який зявився в судове засідання, дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі зазначеного представника.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду без змін, свою позицію обґрунтував письмово у відзиві вих № 140-11-0-00/8/26 від 25.01.2017р., який надав суду.

Також позивачем, на вимогу ухвали суду від 08.02.2017р., надані додаткові пояснення до відзиву з додатками.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

28.10.2013 року між публічним акціонерним товариством ОСОБА_6 Аваль (Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю Алкор ЛТД (Позичальник) укладений кредитний договір № 011/313827/159028, за умовами якого (п. 1.1.) Кредитор зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти в формі Відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 320 000,00 грн., а Позичальник зобовязується використати Кредит за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, а також виконати інші обовязки, визначені Договором.

Згідно п. 1.2., п. 1.3. договору, кінцевий термін надання Кредиту 28.08.2014р. (останній день, коли Позичальник може отримати Кредит або його частину). Кінцевий термін погашення Кредиту Позичальником 27.10.2014р. (останній день строку користування Кредитом, в який Позичальник має здійснити остаточне погашення будь-якої заборгованості за Договором).

Кредит надається Позичальнику на поповнення обігових коштів та ведення господарської діяльності (п. 1.4.).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальник зобовязаний сплачувати щомісяця Кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 21,0 % річних на рахунок нарахованих доходів Кредитора в АТ ОСОБА_6 Аваль.

Відповідно до п. 3.2. договору, на умовах Договору, після виконання Позичальником обовязкових умов, вказаних в п. 3.1. Договору, Кредитор на підставі письмової заяви Позичальника, яка повинна бути подана не пізніше Кінцевого терміну надання Кредиту, зобовязується надати кредитні кошти з позичкового рахунку шляхом безготівкового перерахування на зазначений Позичальником поточний рахунок Позичальника в АТ ОСОБА_7 Аваль, для подальшого використання за цільовим призначенням.

Згідно п. 5.1 Договору Позичальник зобовязаний виконати зобовязання за Договором (в т.ч. здійснити погашення Кредиту, сплатити проценти, комісії, пеню, штрафи, неустойку та інші платежі) в порядку, визначеному Договором.

Відповідно до п. 11.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань, встановлених Договором, Сторони несуть відповідальність згідно законодавства України та положень Договору.

За умовами п. 11.2. Договору Позичальник, на вимогу Кредитора, сплачує останньому:

11.2.1. за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за Договором пеню, в відсотках річних від суми простроченого платежу, в розмірі: S x 2 (де «S» - облікова ставка Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня). Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним.

Як встановлено судом, взяті на себе Банком зобовязання, щодо надання Позичальнику кредиту були виконанні в повному обсязі.

Так, 30.10.2013р., на виконання умов кредитного договору, Кредитор на підставі письмової заяви Позичальника за вих. № 88 від 28.10.2013 р. надав кредитні кошти з позичкового рахунку № 206262095 шляхом безготівкового перерахування на зазначений Позичальником поточний рахунок в АТ ОСОБА_6 Аваль № 3 (свідчить виписка по поточному рахунку відповідача № 3 станом на 18.11.2014р.) на поповнення обігових коштів та ведення господарської діяльності.

На підтвердження безготівкового перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 320 000,000 грн. позивачем надано меморіальний ордер № 4 від 30.10.2013р.

Всупереч умовам договору зобовязання відповідачем не виконувалися, кредитні кошти в порядку і в терміни, передбачені договором не повернуто, проценти за користування кредитом не сплачено.

Банк намагався отримати задоволення своїх вимог від Позичальника у досудовому порядку. Зокрема, позивач 24.06.2016р. направив на адресу відповідача вимогу про виконання знання зобовязань за кредитним договором № 140-9/12-735, в якій зазначив про необхідність сплатити заборгованість за тілом кредиту, відсотками, нарахованою пенею упродовж 10 днів з дня відправлення вимоги (докази направлення вимоги містяться в матеріалах справи) Вимога відповідачем залишена без відповіді та виконання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, доказів, які б свідчили про належне виконання відповідачем своїх договірних обовязків, останнім до суду не надано.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що правовідносини сторін ґрунтуються на кредитному договорі № 011/313827/159028 від 23.10.2013р.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти в кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч.3 ст. 1049 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до умов Договору, Позичальник (відповідач у справі) отримав грошові кошти в загальній сумі 320 000,00 грн.

Позичальник належним чином не виконав зобовязання по поверненню кредиту та оплаті процентів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 213 334,00 грн. та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі 86 449,29 грн.

Докази повернення кредитних коштів та сплати передбачених Договором процентів - відсутні. Заборгованість відповідача перед позивачем за договором у розмірі 213 334,00 грн. (тіло кредиту) та 86 449,29 грн. (сума заборгованості по відсоткам), доведена матеріалами справи.

Таким чином, аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що позовні вимоги про стягнення основної суми заборгованості за договором в розмірі 213 334,00 грн. та суми відсотків в розмірі 86 449,29 грн., є обґрунтованими, та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Також, судом першої інстанції були задоволені вимоги позивача про стягнення 176 463,34 грн. пені по простроченій основній сумі кредиту за період з 30.09.2014р. по 05.09.2016р., та 34 489,27 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами за період з 11.06.2014р. по 05.09.2016р.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось вище, за умовами Кредитного договору № 011/313827/159028 від 28.10.2013р. Позичальник, на вимогу Кредитора, сплачує останньому за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за Договором - пеню, в відсотках річних від суми простроченого платежу, в розмірі: S х 2 (де S - облікова ставка Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня). Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним.

Апеляційний господарський суд не знаходить представлений позивачем розрахунок пені в сумі 176 463,34 грн. за порушення строків оплати суми кредиту та 34 489,27 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами - обґрунтованим, оскільки такий розрахунок був здійснений з порушенням вимог ст. 232 Господарського кодексу України, а саме був здійснений за більший період, ніж передбачено зазначеною нормою.

Згідно з Додатком № 1 до Кредитного договору № 011/313827/159028 від 28.10.2013р. погашення Кредиту за Кредитним договором повинно здійснюватись Позичальником згідно до встановленого Графіку зменшення ліміту відновлюваної кредитної лінії, а саме: з 28 жовтня 2013р. по 28 серпня 2014р. включно ліміт кредиту 320 000, 00 грн., з 29 серпня 2014р. по 29 вересня 2014р. включно ліміт кредиту - 213 334, 00 грн., з 30 вересня 2014р. по 27 жовтня 2014р. включно ліміт кредиту 106 668, 00 грн.

Виходячи з матеріалів справи, за Позичальником виникла заборгованість по несплаті суми кредиту у розмірі 106 666, 00 грн. з 30.09.2014р., та у розмірі 106 668, 00 грн. з 28.10.2014р.

Керуючись положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання повинно нараховуватись відносно суми 106 666, 00 грн. - з 30.09.14, та відносно суми 106 668, 00 грн. з 28.10.2014р., та припиняється через шість місяців (відповідно 30.03.2015р. та 28.04.2015р.).

Судом апеляційної інстанції перевірена правильність нарахування Позивачем пені за порушення Відповідачем строків сплати тіла кредиту, з урахуванням вимог п. п. 11.1., 11.2. Кредитного договору, ч. 6 ст. 232 ГК України, окремо за кожною сумою простроченого кредиту /тіла кредиту, з урахуванням ставки НБУ, яка діяла у той чи інший період, коли нараховувалася пеня.

Здійснивши перерахунок, сума пені за порушення строків оплати кредиту у розмірі 106 666, 00 грн. за період з 30.09.2014р. по 30.03.2015р. складає 17 867 грн. 29 коп., сума пені за порушення строків оплати кредиту у розмірі 106 668 грн. 00 коп. складає 20 906, 92 грн.

Загальна сума пені за порушення строків оплати кредиту, що підлягає стягненню 38 774 грн. 21 коп.

Стосовно наданого позивачем розрахунку пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Розрахунок такої суми також повинен був здійснюватись окремо за кожну суму процентної ставки, яка підлягала до сплати Відповідачем, в межах строків, визначених ч. 6 ст. 232 ГК України, з урахуванням ставки НБУ, яка діяла у той чи інший період, коли нараховувалася пеня.

Перерахунок пені на суму прострочених процентів: прострочення оплати процентів у сумі 5523, 28 грн. у період з 31.05.2014р. по 11.06.2014р., пеня - 34, 50 грн.; у сумі 5155,07 грн. у період з 28.06.2014р. по 02.07.2014р., пеня - 13, 42 грн.; у сумі 6259,73 грн. у період з 01.08.2014р. по 01.08.2014р., пеня 4, 29 грн.; у сумі 3804, 95 грн. у період з 01.11.2014р. по 01.05.2015р., пеня 754, 1 грн.; у сумі 3436,72 грн. у період з 29.11.2014р. по 29.05.2015р., пеня 768,88 грн.; у сумі 4050,43 грн. у період з 01.01.2015р. по 01.07.2015р., пеня 1023,37 грн.; у сумі 3682,20 грн. у період з 31.01.2015р. по 31.07.2015р., пеня 1027, 18 грн.; у сумі 3436,72 грн. у період з 28.02.2015р. по 28.08.2015р., пеня 1019,71 грн.; у сумі 3927,69 грн. у період з 01.04.2015р. по 01.10.2015р., пеня 1157, 86 грн.; у сумі 3682,20 грн. у період з 01.05.2015р. по 01.11.2015р., пеня - 1041,51 грн.; у сумі 3559,46 грн. у період з 30.05.2015р. по 30.11.2015р., пеня 961,55 грн.; у сумі 3559, 47 грн. у період з 01.07.2015р. по 01.01.2016р., пеня 911,61 грн.; у сумі 4173,16 грн. у період з 01.08.2015р. по 01.02.2016р., пеня 1011,63 грн.; у сумі 3559,46 грн. у період з 01.09.2015р. по 01.03.2016р., пеня 807,92 грн.; у сумі 3927,69 грн. у період з 01.10.2015р. по 01.04.2016р., пеня 870,01 грн.; у сумі 3682,20 грн. у період з 31.10.2015р. по 30.04.2016р., пеня 805,41 грн.; у сумі 3559,47 грн. у період з 01.12.2015р. по 01.06.2016р., пеня 762,64 грн.; у сумі 4050,42 грн. у період з 01.01.2016р. по 01.07.2016р., пеня 833,33 грн.; у сумі 3550,41 грн. у період з 30.01.2016р. по 30.07.2016р., пеня 699,11 грн.; у сумі 3549,74 грн. у період з 01.03.2016р. по 01.09.2016р., пеня 665,91 грн.; у сумі 4039,35 грн. у період з 01.04.2016р. по 05.09.2016р., пеня 620,92 грн.; у сумі 3549,74 грн. у період з 30.04.2016р. по 05.09.2016р., пеня 426,55 грн.; у сумі 3916,95 грн. у період з 01.06.2016р. по 05.09.2016р., пеня 341,61 грн.; у сумі 3672,15 грн. у період з 01.07.2016р. по 05.09.2016р., пеня 214,01 грн.; у сумі 3549,73 грн. у період з 30.07.2016р. по 05.09.2016р., пеня 114,25 грн.; у сумі 4039,36 грн. у період з 01.09.2016р. по 05.09.2016р., пеня 17,11 грн.

Загальна сума пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами, яка підлягає стягненню 16 908 грн. 39 коп.

Таким чином, враховуючи викладене, керуючись положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України, умовами Кредитного договору, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за порушення строків оплати кредиту підлягає зміні, та до стягнення пені за порушення строків оплати кредиту підлягає сума у розмірі 38 774 грн. 21 коп.; до стягнення пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами, підлягає сума у розмірі 16 908 грн. 39 коп.

Твердження позивача стосовно того, що п. 11.5. Кредитного Договору сторони передбачили, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю п'ять років, та на підставі чого останній має право нараховувати пеню за період, більший ніж шість місяців, не приймається до уваги суду, оскільки, такі умови договору встановлюють саме строк, протягом якого сторони мають право звернутись до суду з позовом, проте цим пунктом не встановлені строки нарахування пені за порушення строків сплати кредиту.

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Тобто, у разі домовленості між сторонами щодо встановлення більш тривалого строку нарахування штрафних санкцій, ніж передбачено ст. 232 ГК України, сторони повинні зазначити про таке у Договорі.

Як вбачається, у Кредитному Договорі № 011/313827/159028 від 28.10.2013р. такі положення відсутні.

Таким чином, розрахунок пені за порушення строків оплати кредиту та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами повинен здійснюватись за шість місяців, оскільки іншого не передбачено законом та договором.

Стосовно тверджень апелянта щодо неможливості господарським судом Запорізької області здійснювати повноваження по розгляду господарських справ як суд першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 6 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України (в редакції, що діє з 30.09.2016р.) з дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Статтею 19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діє з 30.09.2016) встановлений порядок утворення і ліквідації судів, а саме, суд утворюється і ліквідовується законом. Проект закону про утворення чи ліквідацію суду вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Підставами для утворення чи ліквідації суду є зміна визначеної цим Законом системи судоустрою, необхідність забезпечення доступності правосуддя, оптимізації видатків державного бюджету або зміна адміністративно-територіального устрою. Утворення суду може відбуватися шляхом створення нового суду або реорганізації (злиття, поділу) судів.

На сьогоднішній час, закон про ліквідацію господарських судів, зокрема, господарського суду Запорізької області, не прийнятий. Поряд з цим, приписи вказаних законів не містять жодних положень щодо припинення здійснення повноважень господарських судів до утворення та початку діяльності окружних господарських судів.

Крім того, діяльність судової системи України в цілому та господарських судів зокрема має конституційний статус, отже при вирішенні питання стосовно правової основи продовження роботи місцевих господарських судів обласного рівня слід виходити з системного розуміння положень Основного Закону.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Таким чином, внесення змін до Основного Закону, прийняття нової редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не може передбачати автоматичного, одномоментного припинення роботи системи господарських суддів, компетенція яких сукупно поширюється на всю територію нашої держави.

Новою редакцією Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко врегульовано питання утворення, ліквідації та реорганізації судових установ, визначено компетентні органи за прийняття відповідних установчих рішень.

Водночас, Перехідні положення даних нормативних актів не містять прямої вказівки стосовно припинення роботи місцевих господарських судів, утворених згідно положень законодавства, яке діяло раніше.

Тому, підстави для припинення роботи господарського суду Запорізької області в звязку з прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у новій редакції відсутні.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наведені твердження апелянта до уваги судом не приймаються.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкор ЛТД», м. Вільнянськ Запорізької області, а рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2016р. у справі № 908/2588/16 змінити в частині стягнення з відповідача 176 463 (сто сімдесят шість тисяч чотириста шістдесят три) грн. 34 коп. пені за порушення строків оплати суми кредиту та 34 486 (тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят девять) грн. 27 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Алкор ЛТД (70002, АДРЕСА_1, ) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_8 Аваль (юридична адреса: 01011, м. Київ, вул. Лескова. 9; адреса для листування: 49044, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, б. 4-Д, ) 213 334 (двісті тринадцять тисяч триста тридцять чотири) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом (тіло кредиту), 86 449 (вісімдесят шість тисяч чотириста сорок девять) грн. 29 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 38 774 (тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 21 коп. пені за порушення строків оплати суми кредиту, 16 908 (шістнадцять тисяч девятсот вісім) грн. 39 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами».

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4 216,32 грн. покладаються на позивача, пропорційно задоволеним вимогам.

Результати апеляційного провадження у справі оголошені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 91, 93, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкор ЛТД», м. Вільнянськ Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2016р. по справі № 908/2588/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2016р. по справі № 908/2588/16 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Алкор ЛТД (70002, АДРЕСА_1, ) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_8 Аваль (юридична адреса: 01011, м. Київ, вул. Лескова. 9; адреса для листування: 49044, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, б. 4-Д, ) 213 334 (двісті тринадцять тисяч триста тридцять чотири) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом (тіло кредиту), 86 449 (вісімдесят шість тисяч чотириста сорок девять) грн. 29 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 38 774 (тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 21 коп. пені за порушення строків оплати суми кредиту, 16 908 (шістнадцять тисяч девятсот вісім) грн. 39 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_8 Аваль (юридична адреса: 01011, м. Київ, вул. Лескова, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Алкор ЛТД (70002, АДРЕСА_1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4 216, 32 грн.

Зобовязати господарський суд Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дати набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С. А. Малашкевич

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_3