ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.03.2017 Справа № 905/369/17

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при помічнику судді Буховець С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «В.М.», м. Київ

до відповідача: Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк

про: стягнення заборгованості у розмірі 114954,92 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №142/01-04 від 13.01.2017р.;

від відповідача: не з`явився.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «В.М.», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 114954,92 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №Д/НХ-141300/НЮ від 01.12.2014р., специфікація №1 до договору №Д/НХ-141300/НЮ від 01.12.2014р., видаткової накладної №ННУ00019358 від 25.12.2014р., податкова накладна, акт прийому-передачі №ННУ00019358/1 від 25.12.2014р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Через канцелярію суду надав клопотання від 01.03.2017р., в якому просить долучити до матеріалів справи додаткові документи. Також, через канцелярію суду надав клопотання про уточнюючий розрахунок суми боргу та штрафних санкцій, в порядку ст. 22 ГПК України, в якій просить стягнути з відповідача 114594,92 грн., а саме: 82186,86 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 4573,19 грн., інфляційні нарахування у розмірі 27834,87 грн., у звязку з арифметичною помилкою.

Суд розглядає справу з урахуванням наданої заяви, відповідно до ст. 22 ГПК України.

Сума заборгованості складає 114594,92 грн., а саме: 82186,86 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 4573,19 грн., інфляційні нарахування у розмірі 27834,87 грн.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, документів, витребуваних ухвалою про порушення провадження у справі від 14.02.2017р. не надав.

В силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

01.12.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «В.М.» (надалі Постачальник) та Державним підприємством «Донецька залізниця» (надалі Покупець) був укладений Договір поставки №Д/НХ-141300/НЮ (надалі Договір), відповідно до якого предметом Договору є поставка Постачальником Покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток №1), яка є невід'ємною частиною чинного Договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. Договору, найменування продукції машини конторські/офісні, інші, та частини до них (картриджі в асортименті, фото барабани, вал магнітний, коротрон).

Згідно п.15.1. Договору, термін дії Договору з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2014р.

Умовами п.1.3. Договору, виробник товару: Patron, Katun, Green Rich, AEG, Apex.

Приписами п.2.1. Договору, якість Товару, що поставляється, повинна відповідати моделям специфікації №1 (додаток №1).

Згідно п.4.1. Договору, товар повинен бути поставлений Постачальником протягом 15 календарних днів від дня надання заявки Покупцем.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами Договору.

Умовами п.4.3. Договору, товар постачається Постачальником за рахунок Постачальника на склад Покупця на умовах CPT до Головного матеріально-технічного складу ДП «Донецька залізниця» 84500, Донецька область, м. Артемівськ, вул. Космонавтів-4 (згідно INCOTERMS 2010).

Пунктом 5.1. Договору, ціна Постачальника за продукцію вказана у специфікації (Додаток №1), яка є невідємною частиною даного Договору.

Відповідно п.5.2. Договору, загальна сума Договору складає 82186,86 грн., з урахуванням ПДВ 20% 13697,81 грн. в накладних і в рахунках-фактурах вказуються в національній валюті України.

Умовами п.6.1. Договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівковій формі.

Пунктом 6.2. Договору, Покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 90 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару.

Відповідно п.8.1. Договору, прийом товару здійснюється Покупцем при наявності товарно-супровідних документів: видаткової накладної, податкової накладної на товар, рахунки-фактури, документів, що підтверджують якість товару.

Згідно п.8.4. Договору, підтвердженням про одержання товару Покупцем є накладна на приймання товару та акт прийому-передачі товару, оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін. Акт прийому-передачі Покупець повертає Постачальнику після підтвердження Покупцем факту отримання.

Сторонами підписана Специфікація №1 до договору №Д/НХ-141300/НЮ від 01.12.2014р., відповідно до яких узгодили найменування, кількість та ціну продукції, умови поставки, умови сплати, строк поставки.

На виконання умов зазначеного договору позивач поставив відповідачу продукцію відповідно до Специфікації №1 до договору №Д/НХ-141300/НЮ від 01.12.2014р., належним чином засвідчена копія якої міститься у матеріалах справи.

Факт поставки продукції та, відповідно, факт її прийняття з боку відповідача, ДП «Донецька залізниця», підтверджуються видатковою накладною №ННУ00019358 від 25.12.2014р. у розмірі 82186,86 грн., актом прийому-передачі №ННУ00019358/1 від 25.12.2014р. та податкової накладної, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи, з відмітками про отримання - підписами уповноважених осіб. Означена накладна підписана сторонами без заперечень.

Господарський суд приймає до уваги, що покупцем при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за Договором зобовязань з поставки товару.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно Договору зобовязань, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку, суд дійшов висновку, що свої зобовязання позивач виконав у відповідності з умовами Договору.

Стаття 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України) передбачає, субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК України встановлює, якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки продукції.

За приписами п.п. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 692 ЦК України визначає обовязок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В порушення умов договору, вимог зазначених статей Цивільного та Господарського кодексів України відповідач поставлену продукцію не оплатив.

Загальна сума заборгованості на час розгляду справи становить 82186,86 грн. основного боргу, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 4573,19 грн., інфляційні нарахування у розмірі 27834,87 грн., відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення 3% річних за період з 25.03.2015р. по 30.01.2017р. у розмірі 4573,19 грн., розрахована за накладною, суд перевірив на правильність розрахунку та дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині та стягненню з відповідача.

Заявлені до стягнення інфляційних витрат за період з 01.04.2015р. по 31.12.2016р. у розмірі 27834,87 грн., розрахована за накладною, суд перевірив на правильність розрахунку та дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині та стягненню з відповідача.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у розмірі 1718,92 грн.

Також, за приписами ст. 49, 84 ГПК України при винесенні рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами та про повернення судового збору з бюджету у разі необхідності.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2. ст. 44 ГПК України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Згідно з ч.1. ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з ч.1. ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017р. становить 1600,00 гривень.

Позивачем у позовній заяві від 30.01.2017р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 114594,92 грн., тобто майнові вимоги у розумінні ч.2. ст. 16 ЦК України, ч.2. ст. 20 ГК України.

Розміри ставок судового збору встановлені у частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відтак, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за подання до суду позовної заяви судовий збір у розмірі 1724,32 грн.

Разом з цим, позивачем до позовної заяви додане платіжне доручення №993 від 01.02.2017р. про сплату судового збору у розмірі 1724,32 грн., тобто судовий збір було внесено в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Розмір переплати становить 5,40 грн.

Враховуючи те, що за приписами п.1. ч.1. ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та із урахуваннях заяви про зменшення розміру позовних вимог, то сума судового збору у розмірі 5,40 грн., яка сплачена на підставі платіжного доручення №993 від 01.02.2017р. на суму 1724,32 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України як надмірно сплачена.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 509, 526, 530, 549, 655, 692 , п.п.1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 216-218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «В.М.», м. Київ до Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 114594,92 грн., а саме: 82186,86 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 4573,19 грн., інфляційні нарахування у розмірі 27834,87 грн. задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» (83001, м. Донецьк, вул. Артема, б. 68; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «В.М.» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 4/6; ) заборгованість у розмірі 82186,86 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 4573,19 грн., інфляційні нарахування у розмірі 22945,23 грн., судовий збір у розмірі 1718,92 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «В.М.» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 4/6; ) з державного бюджету України суму судового збору у розмірі 5,40 гривень, сплаченого відповідно до платіжного доручення №993 від 01.02.2017р.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99