КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. Справа№ 911/3972/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Жук Г.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Позивача Шкурат О.М.

Відповідача Поліщук Ю.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка"

на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2016 по справі №911/3972/16 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

до Приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка"

про установлення господарських правовідносин шляхом визнання терміну дії договору подовженим, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.12.2016 по справі №911/3972/16 позов задоволено повністю.

Установлено господарські правовідносини шляхом визнання подовженим на період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, на чинних умовах договору №777 про надання послуг процесингового центру, що укладений 01.10.2001 між Приватним акціонерним товариством "Українська національна розрахункова картка" та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк"

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська аціональна розрахункова картка" на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" 1 378,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська національна розрахункова картка" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2016 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Жук Г.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 20.02.2017.

Розпорядженням від 20.02.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. на лікарняному.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 20.02.2017, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М, який не є головуючим суддею на лікарняному, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Жук Г.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка" на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2016 по справі №911/3972/16 до свого провадження.

17 лютого 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу.

17 лютого 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник відповідача (апелянт) подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості надати до суду додаткові докази та пояснення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 відкладено розгляд справи до 06.03.2017.

06 березня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник відповідача подав пояснення по справі.

В судове засідання 06.03.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01 жовтня 2001 року між Публічним акціонерним товариством "Укргазбанк" та Приватним акціонерним товариством "Українська національна розрахункова картка" укладено договір № 777 про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору відповідач прийняв на себе зобов'язання надавати, а позивач використовувати та оплачувати послуги процесингового центру, згідно з тарифами.

Згідно з п. 9.1. Договору останній набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє протягом одного року.

Якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін у письмовому вигляді не заявить про намір розірвати його, то термін дії цього договору подовжується й на наступний рік (п. 9.2. Договору).

Додатковою угодою № 3-А від 01.09.2003 сторони виклали п. 9.2. договору у наступній редакції: якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін у письмовому вигляді не заявить про намір розірвати його, то термін дії цього договору подовжується й на кожний наступний рік.

Додатковою угодою № 44 від 31.12.2009 сторони визнали, що договір №777 від 01.10.2001 залишається чинним на період з 01.01.2010 по 31.12.2010.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на безпідставне ініціювання відповідачем припинення дії договору з 30.09.2016, в зв'язку з чим просить суд установити господарські правовідносини, шляхом визнання терміну дії договору № 777 про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 подовженим на період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Відповідно до ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Поняття строку закріплено у ст. 251 Цивільного кодексу України, у ч. 1 якої зазначається, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251 ЦК України).

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач листом від 29.08.2016 повідомив позивача про небажання продовжувати строк дії договору, вказав на припинення строку його дії з 30.09.2016 та про припинення надання послуг процесингового центру, починаючи з 01.10.2016.

В той же час, після направлення відповідачем зазначеного листа, господарські правовідносини між сторонами тривали у звичайному режимі, зокрема відповідачем надавалися послуги процесингового центру, а позивачем споживалися ці послуги та проводилася їх щомісячна оплата.

Крім того, відповідач листом від 21.09.2016 № 1708/501 повідомив про прийняття пропозицій позивача щодо внесення змін до договору, підтвердив продовження надання послуг вже після надіслання повідомлення про небажання продовжувати термін дії договору, а також зазначив про необхідність приведення до економічно обґрунтованого рівня тарифів та продовження подальших переговорів.

Листом від 12.10.2016 відповідач наголошував на проведенні діалогу щодо зміни умов договору № 777 від 01.10.2001, продовження плідної співпраці сторін у майбутньому саме в межах договору № 777 від 01.10.2001.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, господарські відносини між сторонами тривали після надсилання відповідачем листа від 29.08.2016. Заперечень щодо неналежного виконання сторонами договірних зобов'язань матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що лист відповідача від 29.08.2016 не є доказом повідомлення про небажання продовжувати строк дій договору № 777 від 01.10.2001, в розумінні п. 9.2. договору, та не свідчить про волевиявлення відповідача припинити дію договору.

З пояснень представників сторін вбачається, що станом на день розгляду справи господарські відносини між сторонами тривають у звичайному режимі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Частиною 2 ст. 21 ГПК України встановлено, що позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

При цьому, з огляду на встановлені вище обставини позивачем не доведено, яке саме його суб'єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого міг бути поданий відповідний позов, порушено або оспорюються відповідачем.

При цьому, під поняттям «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" розуміють прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві, простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004).

Як визначено ч.2 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Також, ч. 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, які не є виключними, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

Тобто, з положень Господарського процесуального кодексу України, норм Цивільного кодексу та Господарського кодексу вбачається, що господарський суд розглядає спори на захист порушеного права.

В даному випадку обраний позивачем спосіб захисту права - визнання терміну дії договору продовженим не відповідає передбаченим законодавством способам захисту прав, а враховуючи те, що позивачем не надано доказів наявності між сторонами спору стосовно подовження дії Договору, зазначені позовні вимоги за своїм змістом зводяться до встановлення юридичного факту.

Встановлення юридичного факту, як спосіб захисту порушеного права не передбачено нормами чинного законодавства.

Застосування судом заходів, які не приводять до захисту права неприпустимо, оскільки це суперечить завданню суду, визначеному статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідно до положень якої суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи відсутність факту порушення суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу у даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача, на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 по справі №911/3972/16 - скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка" на рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2016 по справі №911/3972/16 задовольнити.

2.Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 по справі №911/3972/16. Прийняти нове рішення.

3.Відмовити в задоволенні позовних в повному обсязі.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, код 23697280) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка" (09025, Київська обл., Сквирський район, с. Безпечна, вул. Ордаша, буд. 19, код 23702532) 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6.Матеріали справи №911/3972/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

Г.А. Жук