КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р. Справа№ 905/3581/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - Зеленський А.А.

від відповідача - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Прок Трейд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Прок Трейд"

до Державного казначейства України

про відшкодування шкоди заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і судів,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Прок Трейд" з доданими до неї документами повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю „Прок Трейд" подало апеляційну скаргу, у якій зазначає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 - скасувати.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи, апеляційна скарга була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 27.02.2017 апелянту відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляджу на 09.03.2017.

В судове засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, наявним в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив.

Апеляційний господарський суд, зважаючи на відсутність поважності причини нез`явлення в судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про день та час розгляду скарги, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав, не був позбавлений можливості, у разі необхідності подати свої письмові заперечення та зауваження щодо поданої апеляційної скарги, а також встановивши, що наявні матеріали справи достатні для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи та неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги по суті, вирішив розглядати скаргу за відсутності представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

В грудні 2016 позивач звернувся до Господарського суду Донецької області із позовом до Державного казначейства України про відшкодування шкоди заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і судів.

Ухвалою суду від 26.12.2016 позовні матеріали були направлені до Господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.01.2017 позовну заяву було повернуто позивачу без розгляду на підставі п.3 ст. 63 ГПК України.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви без розгляду, мотивував це тим, що позивачем не вказано, якими саме рішеннями та конкретними діями заподіяна шкода саме йому, як юридичній особі. Також не зазначено, якими саме державними органами прийняті такі рішення або вчинені дії відносно нього.

Заявлені вимоги в частині відшкодування вартості втраченого майна не містять посилань на докази щодо належності цього майна позивачу.

Також не зазначено доказів причинно-наслідкового зв'язку між фактом притягнення до кримінальної відповідальності фізичної особи та шкодою юридичній особі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2. ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити:

1) найменування господарського суду, до якого подається заява;

2) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності;

2-1) документи, що підтверджують за громадянином статус фізичної особи - підприємця;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; суми договору (у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів);

4) зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;

6-1) відомості про вжиття запобіжних заходів відповідно до розділу V-1 цього Кодексу;

7) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Відповідно до п.3 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Так, місцевим судом зазначено про відсутність у поданій позовній заяві якими саме рішеннями та конкретними діями заподіяна шкода саме позивачу, як юридичній особі та не зазначено, якими саме державними органами прийняті такі рішення або вчинені дії відносно нього.

На зазначене колегія суддів вказує на те, що в позовній заяві позивачем викладений детальний опис обставин та події, які призвели до того, що позивач звернувся із даним позовом до суду.

Нормами чинного законодавства України, зокрема положеннями господарського процесуального кодексу України не визначено, та й не може бути визначено, яким чином особа, яка вважає, що її права та інтереси були порушені відповідними незаконними діями, на її думку, відповідача, повинна викладати обставини порушення, докази та обґрунтування для подання того чи іншого позову.

Це є вільний виклад думки позивача про наявність порушень з боку відповідача та підстав для задоволення позовних вимог у зазначеному, в даному конкретному випадку, розмірі.

Натомість, задача суду, в процесі розгляду заявлених позовних вимог та при поданні письмових додаткових пояснень як позивача так і відповідача, а також доказів, повно, всебічно та обґрунтовано дослідити всі подані докази, доводи, та постановити рішення у чіткій відповідності до дійсних норм матеріального та процесуального права, без порушень прав та інтересів як позивача так і відповідача, а також не надаючи перевагу тим чи іншим доказам, обґрунтуванням, доводам, без упередженості.

Відповідно до положень постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Так, з огляду на обставини, викладені позивачем у позовній заяві, останній надавав ті доводи, що на його думку є достатніми для прийняття відповідного рішення місцевим судом.

До того ж, позивач не позбавлений права в процесі розгляду позову в суді подавати додаткові письмові, усні пояснення по суті заявленого позову, враховуючи доводи та докази надані відповідачем на спростування вимог заявлених позивачем.

Суддя також не позбавлений права, в процесі підготовки справи до розгляду, у випадку наявності такої необхідності, витребувати у сторін, зокрема, позивача додаткові докази, зобов`язати позивача надати уточнення тих чи інших позовних вимог, а також в процесу повного, всебічно та об`єктивного розгляду позову ставити питання для можливості встановлення наявності/відсутності обставин, на які посилався позивач в своєму позові.

Крім того, відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Пунктом 3.3 вказаної постанови пленуму визначено, що суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що місцевим судом в оскаржуваній ухвалі вказано на те, що заявлені вимоги в частині відшкодування вартості втраченого майна не містять посилань на докази щодо належності цього майна позивачу, проте, як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму прямих збитків, пеню, індекс інфляції, майнову шкоду, моральну школу, витрати на послуги юристів та транспортні витрати і не ставить питання та вимогу про відшкодування вартості втраченого майна.

Стосовно не зазначення доказів причинно-наслідкового зв'язку між фактом притягнення до кримінальної відповідальності фізичної особи та шкодою юридичній особі, колегія суддів зазначає, що дане в подальшому може бути підставою для відмови у задоволені позову (у випадку встановлення судом наявності підстав для такого), але не може бути підставою для повернення позивачу заяви без розгляду на підставі п.3 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково було встановлено, що позивачем позовна заява подана з порушенням норм чинного ГПК України, а отже оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Статтею 103 ГПК України встановлено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Прок Трейд" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 по справі № 905/3581/16 - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Прок Трейд"- задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 по справі № 905/3581/16 - скасувати.

Справу № 905/3581/16 направити до Господарського суду міста Києва для розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Прок Трейд" до Державного казначейства України про відшкодування шкоди заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і судів по суті.

Матеріали справи № 905/3581/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов