ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2017 Справа № 905/3430/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»
доПриватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат імені Ілліча»
простягнення 426 229,15 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» пені у розмірі 430567,71 грн, 3% річних у розмірі 35020,43 грн та інфляційних втрат у розмірі 4863,98 грн.

22.12.2016 до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач повідомив про те, що загальними зборами було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», на підтвердження чого надав статутні документи.

Отже, станом на час розгляду справи найменування відповідача Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», що враховується судом при подальшому розгляді справи.

06.02.2017 до суду від позивача надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій, позивач зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 389013,98 грн, 3% річних у розмірі 32351,19 грн та інфляційні втрати у розмірі 4863,98 грн

Однак, позивачем не було надано доказів надсилання відповідачу копії вказаної заяви, а тому вирішення питання про прийняття заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог судом було відкладено.

21.02.2017 позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів, зокрема, опису вкладення та фіскального чеку поштової, в якості доказів надсилання заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог на адресу відповідача.

В судовому засіданні 21.02.2017 судом прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення (зменшення) позовних вимог, у звязку з чим позовні вимоги розглядаються судом в редакції заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог, поданої 06.02.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №11-16/17 від 17.11.2015 щодо здійснення своєчасної оплати поставленого товару, у звязку з чим за порушення строків оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 389013,98 грн та 3% річних у розмірі 32351,43 грн та інфляційні втрати у розмірі 4863,98 грн.

03.01.2017 до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому відповідач зазначає, що позивачем при здійсненні розрахунку пені та 3% річних неправомірно включено у вартість товару транспорті витрати та витрати, повязані з охороною товару, що суперечить умовам договору та призводить до необґрунтованого завищення суми пені та 3% річних. Крім того, відповідач вказує, що позивач навмисно завищує розрахунок пені та 3% річних необґрунтовано беручи за основу розрахунку платежі за більш пізні дати. А індекс інфляції взагалі не може бути розрахований по заявленим вимогам, тому що період прострочки розрахунків жодного разу не перевищував місячного строку. Також відповідачем подано клопотання в якому відповідач просить максимально зменшити штраф на 80% від суми, що підлягає стягненню з відповідача. Клопотання мотивовано тим, що штрафні санкції є надмірно високими у порівнянні з можливими збитками, а прострочення платежів є незначним, також тим, що м. Маріуполь (місце знаходження та місце реєстрації відповідача) є населеним пунктом, в якому проводиться антитерористична операція, внаслідок чого у відповідача виникли труднощі при веденні господарської діяльності. Відповідач вказує, що у звязку з надскладними економічними умовами згідно повідомлення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку МГУМД від 05.05.2015 підприємство відповідача було позбавлено права на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року. Також відповідач просить відстрочити виконання рішення у справі на 4 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

17.11.2015 між Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат іменні Ілліча», яке змінило тип товариства на приватне та на даний час є Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат імені Ілліча», (покупець, відповідач) підписано договір поставки №11-16/25/17 (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити згідно з п. 3.4 даного Договору феросплави (далі - товар), в період з 01.01.2016 по 31.12.2016, на умовах, в кількості та у строки, вказані у Специфікаціях до цього Договору, що є невідємною його частиною.

Згідно з п. 8.6 Договору даний Договір вступає в силу з 01.01.2016 і діє до 01.07.2016. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторін від виконання взятих на себе зобовязань по Договору.

30.06.2016 сторонами підписано Додаткову угоду №2/1 до Договору, якою продовжено строк дії Договору з 01.01.2016 року до 31.12.21016.

30.12.2016 сторонами підписано Додаткову угоду №2/1 до Договору, якою продовжено строк дії Договору з 01.01.2016 до 31.01.2017.

Сторонами підписані та скріплені печатками Специфікації (Додатки до Договору) №3 від 29.12.2016, №4 від 29.01.2016, №5 від 18.02.2016, №6 від 29.02.2016, №7 від 29.02.2016, №8 від 29.02.2016, №9 від 30.03.2016, №10 від 30.03.2016, №11 від 01.04.2016, №12 від 04.04.2016, №13 від 29.04.2016, №14 від 29.04.2016, №15 від 29.04.2016, №16 від 29.04.2016, №17 від 29.04.2016, №18 від 31.05.2016, №19 від 31.05.2016, №20 від 04.07.2016, №21 від 04.07.2016, №22 від 04.07.2016, №23 від 04.07.2016, №24 від 02.08.2016, №25 від 02.08.2016, №26 від 02.08.2016, №27 від 02.08.2016, №28 від 05.09.2016, №29 від 05.09.2016, №30 від 05.09.2016 до Договору, в яких сторони погодили найменування, кількість, ціну та загальну вартість товару.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставка товару по даному Договору здійснюється на умовах СPT залізнична станція Маріуполь сортувальний Донецької ж.д. Можливе постачання товару на умовах ФСА (FCA), склад вантажовідправника, автотранспортом покупця.

Партією поставки товару по даному Договору є кількість товару, відвантаженого для перевезення по одній залізничній накладній.

Датою поставки товару при поставці залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній вантажовідправника (п. 2.3 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору поставка здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, зазначені в Специфікаціях і включають в себе збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, які повязані з поставкою товару.

У п. 3.4 Договору сторонами погоджено, що покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

На виконання умов Договору та Специфікацій до нього була здійснена поставка товару відповідачу, зокрема позивач:

05.01.2016 за залізничними накладними №№45080322, 45080397, 45080363 у вагонах №№55088553, 56251580, 55070676 (рахунок №489260 від 05.01.2016) поставив товар на загальну суму 3772905,60 грн;

12.01.2016 за залізничними накладними №№45259876, 45259884, 45259892, 45259900, 45259918 у вагонах №№66941279, 60291580, 67358978, 65541419, 60839503 (рахунок №489337 від 12.01.2016) поставив товар на загальну суму 6828487,20 грн;

06.02.2016 за залізничними накладними №№46005195, 46005203 у вагонах №№54006903, 55585368 (рахунок №489655 від 06.02.2016) поставив товар на загальну суму 3439841,71 грн;

10.02.2016 за залізничними накладними №№46100392, 46100418, 46100426, 46150025 у вагонах №№67889352, 67607663, 60918117 (рахунок №489690 від 10.02.2016) поставив товар на загальну суму 6939174,77 грн;

12.03.2016 за залізничною накладною №4706032 у вагоні №61653689 (рахунок №490077 від 12.03.2016) поставив товар на загальну суму 1736297,86 грн;

05.04.2016 за залізничними накладними №№47993449, 47993456, 47993464, 47993472 у вагонах №№56229347, 53528444, 53508354, 56090244 (рахунок №490387 від 05.04.2016) поставив товар на загальну суму 6604300,42 грн;

12.06.2016 за залізничними накладними №№47606405, 47606439, 47606447 у вагонах №№61653689, 62466727, 62466651 (рахунок №491416 від 12.06.2016) поставив товар на загальну суму 4932441,60 грн;

11.07.2016 за залізничними накладними №№45662962, 45662970 у вагонах №№55467799, 56118110 (рахунок №491917 від 11.07.2016) поставив товар на загальну суму 2951389,13 грн;

13.07.2016 за залізничною накладною №45721289 у вагоні №62200803 (рахунок №491925 від 13.07.2016) поставив товар на загальну суму 1617196,26 грн;

25.07.2016 за залізничними накладними №№46205944, 46205951 у вагонах №№56118953, 52906278 (рахунок №492193 від 25.07.2016) поставив товар на загальну суму 3310629,08 грн;

29.07.2016 за залізничними накладними №№46389847, 46389946 у вагонах №№55468821, 56121528 (рахунок №492272 від 29.07.2016) поставив товар на загальну суму 2946799,90 грн;

29.07.2016 за залізничними накладними №№46379566, 46379574, 46379582, 46379590, 46379616 у вагонах №№56442957, 59952564, 61300166, 55618649, 56925407 (рахунок №492273 від 29.07.2016) поставив товар на загальну суму 8288986,90 грн;

31.07.2016 за залізничними накладними №№46427522, 46427555 у вагонах №№60734910, 56464407 (рахунок №492282 від 31.07.2016) поставив товар на загальну суму 2902817,81 грн;

06.08.2016 за залізничними накладними №№46688644, 46688669, 46688685, 46688727 у вагонах №№ 55962450, 66600321, 53534434, 59666503 (рахунок №492387 від 06.08.2016) поставив товар на загальну суму 6717979,58 грн;

17.08.2016 за залізничними накладними №№47030408, 47030473 у вагонах №№60027372, 53603148 (рахунок №492534 від 17.08.2016) поставив товар на загальну суму 3392867,14 грн;

27.08.2016 за залізничними накладними №№47368444, 47368451, 47368477 у вагонах №№52986841, 54751011, 61012415 (рахунок №492664 від 27.08.2016) поставив товар на загальну суму 5067342,72 грн;

31.08.2016 за залізничною накладною №47500137 у вагоні №61149118 (рахунок №492744 від 31.08.2016) поставив товар на загальну суму 1568237,52 грн;

10.09.2016 за залізничними накладними №№47923438, 47923453, 47923461, 47923487 у вагонах №№52515749, 55164719, 53756912, 55168124 (рахунок №492932 від 10.09.2016) поставив товар на суму 7375944,24 грн.

Крім того позивачем на виконання умов Договору було здійснена відпуск товару (автомобільним транспортом) відповідачу, зокрема:

04.03.2016 за накладними №№31080, 31081, 31082, 31083 (рахунок №490014 від 04.03.2016) відпустив товар на загальну суму 3464314,42 грн;

12.08.2016 за накладною №31357 (рахунок №492387 від 06.08.2016) відпустив товар на загальну суму 983502,54 грн.

Відповідач, товар по вищевказаним накладним отримав, спору щодо отримання відповідачем від позивача товару за договором поставки №11-16/17 від 17.11.2015 немає.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначених накладних, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у Договорі.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено оплату вартості товару у встановлений строк за такими рахунками як:

рахунок №491917 від 11.07.2016 на загальну суму 2951389,13 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№45662962, 45662970 у вагонах №№55467799, 56118110 відповідач оплатив у встановлений строк 15.08.2016 на суму 2951389,13 грн (кінцевий строк оплати до 22.08.2016);

рахунок №491925 від 13.07.2016 на загальну суму 1617196,26 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №45721289 у вагоні №62200803 відповідач оплатив у встановлений строк 25.08.2016 на суму 1617196,26 грн (кінцевий строк оплати до 25.08.2016);

рахунок №492932 від 10.09.2016 на загальну суму 7375944,24 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№47923438, 47923453, 47923461, 47923487 у вагонах №№52515749, 55164719, 53756912, 55168124 відповідач оплатив у встановлений строк 12.10.2016 та 20.10.2016 (20.10.2016 на суму 450017,76 грн та 20.10.2016 на суму 6925926,48 грн) (кінцевий строк оплати до 24.10.2016).

Посилання позивача в позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та в наданих розрахунках про прострочення відповідачем оплати товару за рахунком №492932 від 10.09.2016 на загальну суму 7375944,24 грн судом відхиляється, у звязку з помилковим визначенням позивачем строку настання платежу, оскільки, оплата товару згідно п. 3.4 Договору проводиться протягом 30 банківських днів а позивачем пораховано протягом 30 календарних днів, що є невірним.

Як свідчать матеріали справи (копії платіжних доручень), відповідач умови Договору щодо оплати вартості отриманого товару виконав, однак з порушенням погоджених сторонами строків оплати, зокрема за наступними поставками:

рахунок №489260 від 05.01.2016 на загальну суму 3772905,60 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№45080322, 45080397, 45080363 у вагонах №№55088553, 56251580, 55070676 відповідач оплатив 01.03.2016 (01.03.2016 на суму 3772905,60 грн), тоді як повинен був оплатити 17.02.2016;

рахунок №489337 від 12.01.2016 на загальну суму 6828487,20 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№45259876, 45259884, 45259892, 45259900, 45259918 у вагонах №№66941279, 60291580, 67358978, 65541419, 60839503 відповідач оплатив 25.02.2016 та 01.03.2016 (25.02.2016 на суму 3772905,60 грн та 01.03.2016 на суму 3055581,60 грн), тоді як повинен був оплатити 22.02.2016;

рахунок №489655 від 06.02.2016 на загальну суму 3439841,71 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№46005195, 46005203 у вагонах №№54006903, 55585368 відповідач оплатив 28.03.2016 (28.03.2016 на суму 3439841,71 грн), тоді як повинен був оплатити 21.03.2016;

рахунок №489690 від 10.02.2016 на загальну суму 6939174,77 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№46100392, 46100418, 46100426, 46150025 у вагонах №№67889352, 67607663, 60918117 відповідач оплатив 29.03.2016 та 30.03.2016 (29.03.2016 на суму 5000000,00 грн та 30.03.2016 на суму 1939174,77 грн), тоді як повинен був оплатити 24.03.2016;

рахунок №490014 від 04.03.2016 на загальну суму 3464314,42 грн за відпущений товар за накладними №№31080, 31081, 31082, 31083 відповідач оплатив 06.04.2016, 18.04.2016, 21.04.2016 (06.04.2016 на суму 132074,86 грн, 18.04.2016 на суму 276177,60 грн, 21.04.2016 на суму 3056061,96 грн), тоді як повинен був оплатити 18.04.2016;

рахунок №490077 від 12.03.2016 на загальну суму 1736297,86 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №4706032 у вагоні №61653689 відповідач оплатив 21.04.2016, 22.04.2016, 25.04.2016 (21.04.2016 на суму 439653,65 грн, 22.04.2016 на суму 46305,07 грн, 25.04.2016 на суму 1250339,14 грн), тоді як повинен був оплатити до 22.04.2016;

рахунок №490387 від 05.04.2016 на загальну суму 6604300,42 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№47993449, 47993456, 47993464, 47993472 у вагонах №№56229347, 53528444, 53508354, 56090244 відповідач оплатив 19.05.2016 та 30.05.2016 (19.05.2016 на суму 612428,02 грн та 30.05.2016 на суму 5991872,40 грн), тоді як повинен був оплатити до 20.05.2016;

рахунок №491416 від 12.06.2016 на загальну суму 4932441,60 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№47606405, 47606439, 47606447 у вагонах №№61653689, 62466727, 62466651 відповідач оплатив 11.07.2016 та 08.08.2016 (11.07.2016 на суму 462728,53 грн та 08.08.2016 на суму 4469713,07 грн), тоді як повинен був оплатити до 26.07.2016;

рахунок №492193 від 25.07.2016 на загальну суму 3310629,08 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№46205944, 46205951 у вагонах №№56118953, 52906278 відповідач оплатив 16.09.2016 (16.09.2016 на суму 3310629,08 грн),тоді як повинен був оплатити до 06.09.2016;

рахунок №492272 від 29.07.2016 на загальну суму 2946799,90 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№46389847, 46389946 у вагонах №№55468821, 56121528 відповідач оплатив16.09.2016 (16.09.2016 на суму 2946799,90 грн), тоді як повинен був оплатити до 12.09.2016;

рахунок №492273 від 29.07.2016 на загальну суму 8288986,90 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№46379566, 46379574, 46379582, 46379590, 46379616 у вагонах 56442957, 59952564, 61300166, 55618649, 56925407 відповідач оплатив 16.09.2016 та 20.09.2016 (16.09.2016 на суму 4654620,57 грн та 20.09.2016 на суму 3634366,33 грн), тоді як повинен був оплатити до 12.09.2016;

рахунок №492282 від 31.07.2016 на загальну суму 2902817,81 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№46427522, 46427555 у вагонах №№60734910, 56464407 відповідач оплатив 20.09.2016 (20.09.2016 на суму 2902817,81 грн), тоді як повинен був оплатити до 12.09.2016;

рахунок №492387 від 06.08.2016 на загальну суму 6717979,58 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№46688644, 46688669, 46688685, 46688727 у вагонах №№ 55962450, 66600321, 53534434, 59666503 відповідач оплатив 20.09.2016 та 22.09.2016 (20.09.2016 на суму 3518493,60 грн та 22.09.2016 на суму 3518493,60 грн), тоді як повинен був оплатити до 19.09.2016;

рахунок №492480 від 12.08.2016 на загальну суму 983502,54 грн за відпущений товар за накладною №31357 відповідач оплатив 22.09.2016 та 28.09.2016 (22.09.2016 на суму 497465,21 грн та 28.09.2016 на суму 486037,33 грн), тоді як повинен був оплатити 26.09.2016;

рахунок №492534 від 17.08.2016 на загальну суму 3392867,14 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№47030408, 47030473 у вагонах №№60027372, 53603148) відповідач оплатив 28.09.2016 та 12.10.2016 (28.09.2016 на суму 2679414,40 грн та 12.10.2016 на суму 713452,74 грн), тоді як повинен був оплати 29.09.2016;

рахунок №492664 від 27.08.2016 на загальну суму 5067342,72 грн за поставлений товар згідно залізничних накладних №№47368444, 47368451, 47368477 у вагонах №№52986841, 54751011, 61012415 відповідач оплатив10.10.2016 (10.10.2016 на суму 5067342,72 грн), тоді як повинен був оплатити 07.10.2016;

рахунок №492744 від 31.08.2016 на загальну суму 1568237,52 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №47500137 у вагоні 61149118 відповідач оплатив 10.10.2016 та 20.10.2016 (10.10.2016 на суму 714408,79 грн та 20.10.2016 на суму 853828,73 грн), тоді як повинен був оплатити 12.10.2016.

Таким чином, матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого товару по Договору.

Надані відповідачем реєстри оплачуваних рахунків до платіжних доручень не приймаються судом, як належні докази оплати саме рахунків вказаних у реєстрах, оскільки на даних реєстрах міститься лише відтиск печатки Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» «Для банківської документації», а доказів на підтвердження того, що до банку подавались такі реєстри для врахування та зазначення у призначенні платежу суду не надано.

За порушення строків оплати товару, позивач нарахував відповідачу пеню (з урахування заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог від 06.02.2017) на загальну суму 389013,98 грн, 3% річних у розмірі 32351,19 грн та інфляційні втрати у розмірі 4863,98 грн.

Відповідно до п. 7.6 Договору у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожний день прострочки оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних є правомірними.

Посилання відповідача на те, що позивачем при здійсненні розрахунку пені та 3% річних неправомірно включено у вартість товару транспорті витрати та витрати, повязані з охороною товару, що суперечить умовам договору та призводить до необґрунтованого завищення суми 3% річних, суд відхиляє, оскільки згідно наданих до матеріалів справи рахунків, які були виставлені позивачем до сплати відповідачу, відсутні будь-які відомості щодо окремого включення до вартості товару транспортних витрат та витрат з охорони товару.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, у зв'язку з тим, що позивачем невірно визначений строк настання платежу за рахунком №492664 від 27.08.2016 та безпідставно здійснено нарахування пені та 3% річних на рахунок №492932 від 10.09.2016, який був оплачений у встановлений строк. Крім того, позивачем не враховано, що в 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 358284,87 грн, а розмір 3% річних - 30033,67 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені та 3% річних задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Як зазначено в п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 4863,98 грн, нарахованих за період з 18.02.2016 по 04.04.2016 на суму заборгованості 486398,40 грн, задоволенню не підлягають, оскільки, прострочення за вказаною сумою існувало менше місяця.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем також подано клопотання, в якому відповідач просить максимально зменшити штраф на 80% від суми, що підлягає стягненню з відповідача. Клопотання мотивовано тим, що штрафні санкції є надмірно високими у порівнянні з можливими збитками, а прострочення платежів є незначним, також тим, що м. Маріуполь (місце знаходження та місце реєстрації відповідача) є населеним пунктом, в якому проводиться антитерористична операція, внаслідок чого у відповідача виникли труднощі при веденні господарської діяльності. Відповідач також вказує, що у звязку з надскладними економічними умовами згідно повідомлення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку МГУМД від 05.05.2015 підприємство відповідача було позбавлено права на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року.

Позивач проти вказаного клопотання заперечує.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право у виняткових випадках зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення штрафу, суд враховує те, що грошові зобовязання відповідач виконав у повному обсязі, прострочення є незначним від 1 до 12 днів та загальновідомі події, які відбуваються на території Донецької області, що потягли за собою певні складності у здійсненні господарської діяльності, а також вимоги позивача про стягнення окрім пені також 3% річних, суд приходить до висновку про зменшення суми пені на 10%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 322456,38 грн (358284,87 грн - 10 %).

Відповідачем також заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення у справі на чотири місяці з дати набрання рішення законної сили.

Позивач проти вказаного клопотання також заперечує.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Виходячи із змісту п.п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до п. 7.2 зазначеної постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Однак, відповідачем усупереч статті 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено фактів:

- ускладнення виконання саме рішення у даній справі внаслідок зазначених обставин;

- того, що у нього відсутні кошти чи інше майно для виконання рішення суду;

- того, що обставини, що зумовили відстрочку виконання рішення, будуть усунуті саме після закінчення строку такого відстрочення.

При цьому, самі по собі соціально-економічна напруга в суспільстві та важке становище в металургійній сфері не є підставами для відстрочення виконання судового рішення, оскільки негативні фінансові наслідки соціально-економічної кризи в державі стосуються всіх господарюючих суб'єктів, насамперед стягувача.

Більше того, відповідно до ст. 42 та абз. 5 ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Судом не приймаються посилання відповідача на проведення антитерористичної операції на території Донецької області, як на обставину, що значно ускладнює ведення господарської діяльності, оскільки заборгованість відповідача виникла на підставі договору укладеного сторонами в кінці 2015 року, а його виконання відбувалось у 2016 році, тобто коли проведення антитерористичної операції давно для всіх є загальновідомим фактом, проте не зважаючи на вказані обставини, відповідач бере на себе зобовязання, які виконує проте з порушенням строку.

Оскільки відповідачем не доведено обставин, за наявності яких у суду були б правові підстави відстрочити виконання рішення в порядку ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: пеня у розмірі 322456,38 грн та 3% річних у розмірі 30033,67 грн.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, в п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 роз'яснено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, а тому судовий збір в частині зменшеного судом розміру пені покладається на відповідача.

Крім того, при поданні даного позову позивачем згідно платіжного доручення №294021 від 16.11.2016 сплачено судовий збір у розмірі 7056,78 грн за розгляд позовних вимог про стягнення 470452,12 грн.

Під час розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача всього 426229,15 грн. Вказана заява прийнята судом.

У звязку зі зменшенням позивачем позовних вимог, судовий збір у розмірі 663,34грн буде повернуто ухвалою суду позивачу за його клопотанням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, ідентифікаційний код 00191129) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ідентифікаційний код 00186542) пеню у розмірі 322456 (триста двадцять дві тисячі чотириста пятдесят шість) грн 38 коп., 3% річних у розмірі 30033 (тридцять тисяч тридцять три) грн 67 коп. та судовий збір у розмір 5825 (пять тисяч вісімсот двадцять пять) грн 06 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 27.02.2017

Суддя М.В. Сажнева