РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017Справа №910/23687/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

ОСОБА_2

про стягнення 50 000,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Прокопенко П.С. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (відповідач) матеріальної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору №5/30-04/2015 про надання фінансових послуг від 30.04.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" набуло право вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" на виплату страхового відшкодування у розмірі 50000,00 грн., яке останній мав сплатити внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу під керуванням винної особи, відповідальність якої була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Україна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 порушено провадження по справі № 910/23687/16, залучено до участі у справі Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, як третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та ОСОБА_2, як третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та призначено справу до розгляду на 31.01.2017.

16.01.2017 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 розгляд справи №910/23687/16 відкладено на 16.02.2017.

В судове засідання 16.02.2017 з'явився представник позивача, заявив клопотання про продовження строку вирішення спору та клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/23687/16 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 28.02.2017.

Представник позивача надав суду пояснення по суті позовних вимог, підтримав вимоги з підстав викладених в позові, просив суд їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 28.02.2017 надав суду витребувані документи, надав пояснення по суті позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 28.02.2017 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Представники третіх осіб в судове засідання 28.02.2017 також не з'явились.

У відповідності до п. п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи були надіслані на юридичну адресу відповідача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та були повернуті на адресу суду поштовим відділенням зв'язку з посиланням на відсутність адресата за зазначеною адресою.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Оскільки, відповідач не скористався належним йому процесуальними правами, зокрема на подання відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Водночас, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 28.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи, 16.09.2014 в м. Києві на вул. Лаврська відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Toyota, держаний номерний знак НОМЕР_1 та Skoda держаний номерний знак НОМЕР_2.

Вказана вище ДТП відбулась внаслідок порушення водієм автомобіля Toyota, держаний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 п. 16.11. Правил дорожнього руху.

Згідно із постановою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2014 (справа №757/29320/14-п) водія транспортного засобу Toyota, держаний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_3.

Згідно із звітом №2014-09-16 про визначення вартості матеріального збитку,вартість відновлювального ремонту становить 76056,44 грн., вартість матеріального збитку - 79608,97 грн.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Toyota, держаний номерний знак НОМЕР_1, з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Україна" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0660456, термін дії з 13.08.2014 по 12.08.2015).

27.11.2014 ОСОБА_2 (водій пошкодженого автомобіля НОМЕР_3) звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за вищезазначеним страховим випадом.

22.04.2015 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, відповідно до умов якого ОСОБА_2 в порядку та на умовах, визначених цим договором, на підставі ст. 512-519 Цивільного кодексу України, цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов'язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента у зв'язку із фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Toyota, держаний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, відповідальність якого застрахована згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.08.2014, номер полісу АІ/0660456, в страховій компанії ПрАТ "Страхова компанія "Україна".

30.04.2015 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Маркс.Капітал" було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №5/30-04/2015, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до додатку № 1 до договору.

Згідно із п.п. 1.3, 1.4 договору факторингу характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума боргу 508124,03 грн. Зобов'язана особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна".

За договором факторингу позивачем було придбано право вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у ОСОБА_2 до ПАТ "Страхова компанія "Україна" у зв'язку з нездійсненням страховою компанією відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, позивач, уклавши з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір факторингу, отримав від первісного кредитора право вимоги з одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди (за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) до боржника - ПАТ "Страхова компанія "Україна", а отже правомірно набув прав нового кредитора у зобов'язанні.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як встановлено судом вище, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Toyota, держаний номерний знак НОМЕР_1, з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Україна" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0660456, термін дії з 13.08.2014 по 12.08.2015.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу страхового відшкодування у зв'язку із настанням страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Toyota, держаний номерний знак НОМЕР_1. Доказів сплати позивачу суми страхового відшкодування станом на час вирішення спору у даній справі відповідачем суду не надано.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

У відповідності до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0660456 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 1000,00 грн.

В той же час, згідно із копією полісу №АІ/0660456, що наявна в матеріалах справи, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50000,00 грн., а франшиза - 0,00 грн.

З огляду на те, що в матеріалах справи наявна копія полісу №АІ/0660456, враховуючи приписи ст. 36, ст.ст. 33-34 ГПК України, суд приймає вказаний поліс як належний доказ, та вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що розмір франшизи становить 0,00 грн.

За таких обставин, до відшкодування з урахуванням ліміту відповідальності підлягає сума у розмірі 50000,00 грн., яка заявлена позивачем, у зв'язку із чим, позовні вимоги є обґрунтованими.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів в спростування обставин викладених у позові.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 42-Г, ідентифікаційний код 30636550) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36020, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. 14а/22, ідентифікаційний код 37686922) матеріальної шкоди у сумі 50000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 06.03.2017.

Суддя С.О. Турчин