ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. Справа № 914/662/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників:

стягувача: ОСОБА_1 представник (довіреність № 14-10 від 14.01.2015);

боржника: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 454 від 1406.03.2017);

органу виконання судових рішень: не зявився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих. № 14/5-163в від 09.02.2017

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.01.2017 (суддя Манюк П.Т.), винесену за результатами розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби

у справі № 914/662/16

стягувач: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

боржник: Комунальне підприємство Червоноградтеплокомуненерго, м. Червоноград

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі № 914/662/16 у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на дії Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області відмовлено повністю.

При прийнятті ухвали, місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що ЗУ «Про виконавче провадження» прямо не передбачає можливість арешту та відчуження майна боржника, яке належать йому на праві господарського відання, і встановлює, що державний виконавець має право арештовувати та відповідно відчужувати лише належне боржникові майно та кошти. Отже, відчуження майна, яке закріплене за підприємством на праві господарського відання призведе до порушення прав територіальної громади міста Червонограда щодо розпорядження своїм майном.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, стягувач - ПАТ НАК Нафтогаз України звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.01.2017 та винести нове судове рішення, яким визнати незаконними дії Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо винесення 04.10.2016 постанови ВП № 51637445 про повернення виконавчого документа стягувачу та визнати недійсною вказану постанову.

Зокрема, зазначає, що у переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення не вказано про заборону звернення стягнення на майно, що належить територіальним громадам.

Також, зазначає, що об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Вважає, що такий виняток передбачений, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження", оскільки виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

В дане судове засідання зявився представник стягувача, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржувану ухвалу, скаргу на дії ДВС задоволити.

Представник боржника в судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просила ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.01.2017 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Орган виконання судових рішень явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, однак надіслав пояснення по справі, в яких також вказував про законність оскаржуваної ухвали та просив залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення стягувача та боржника, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі № 914/662/16, з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.04.2016 у справі № 914/662/16, позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 8 860, 69 грн інфляційних втрат, 8 103, 50 грн 3% річних та 1 369, 61 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення 04.05.2016 виданий відповідний наказ, який стягувачем (позивачем) було скеровано для примусового виконання до Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області.

14 липня 2016 року державним виконавцем Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У Червоноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (надалі відділ ДВС) на виконанні перебувало зведене виконавче провадження № 51510132 про стягнення заборгованості з боржника КП Червоноградтеплокомуненерго на користь юридичних осіб та держави на суму 533 467, 08 грн.

15.07.2016 відділом ДВС було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 51637445 до зведеного виконавчого провадження № 51510132.

В процесі зведеного виконавчого провадження № 51510132 державним виконавцем 19.07.2016 було відібрано пояснення від керівника боржника КП Червоноградтеплокомуненерго щодо невиконання виконавчих проваджень. У своєму поясненні керівник боржника зазначив, що підприємство знаходиться у важкому фінансово-економічному становищі через прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу та у звязку з набранням законної сили Законом України від 14.05.2015 Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" станом на 20.08.2015 накладений арешт на всі кошти на рахунках КП „Червоноградтеплокомуненерго, крім розподільчих рахунків, відкритих відповідно до постанови КМУ від 18.06.2014 № 217 та спецрахунку для виплати лікарняних. У звязку з цим, підприємство не може здійснювати будь-які фінансові операції.

Також державним виконавцем проводились дії щодо розшуку майна та коштів, на які може бути звернено стягнення та виносились постанови про арешт коштів на рахунках боржника, копії яких скеровувались для виконання у банківські установи, які повідомили про відсутність коштів, які могли б бути перераховані з метою виконання наказу.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником зареєстровані земельні ділянки, які належать відповідачу на праві постійного користування та нежитлова будівля за адресою: вул. Промислова, 1, м. Червоноград площею 648 ,9 кв.м., яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Червонограда.

Також, матеріали справи містять повідомлення МВС України, з якого вбачається, що за боржником зареєстровано транспортні засоби.

З урахуванням наявної в державного виконавця інформації, постановою від 04.10.2016 ВП № 51637445 наказ від 04.05.2016 № 914/662/16 було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження. У постанові зазначено про відсутність коштів на рахунках, наявність зареєстрованих за боржником земельних ділянок та автомобілів та вказано, що боржник є комунальним підприємством і все майно належить громаді міста.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обовязковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства (пункт 9 частини третьої статті 129 Конституції України).

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови, господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку встановленому Законом України Про виконавче провадження (надалі Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом і цим Законом.

В силу абзаців 5, 6 частини 2 названої статті, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з ст.52 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Абзацом 2 п.5.1.3 Інструкції встановлено, що у разі відсутності в боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Однак, колегія суддів вважає, що повернення виконавчого документа, здійснено необґрунтовано.

Так, в силу ч.ч. 1, 3, 9 ст. 78 Господарського кодексу України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Частиною 7 ст. 77 ГК України передбачено, що казенне підприємство відповідає за своїми зобов'язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями казенного підприємства.

Згідно з ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Такий виняток передбачений, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ст. 66 цього Закону, у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

У разі якщо на зазначене майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості:

1) у першу чергу - майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (цінні папери, легковий автотранспорт, предмети дизайну офісів та інше майно, готова продукція (товари);

2) у другу чергу - об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

У разі накладення арешту на майно другої черги, що належить боржникові - юридичній особі, частка держави у статутному фонді якої становить не менш як 25 відсотків, чи накладення арешту на майно підприємств-боржників, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, державний виконавець протягом трьох робочих днів повідомляє центральному органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно, або Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника та подає відомості про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, а також про розмір вимог стягувача.

Отже під час виконання рішень судів або інших органів (посадових осіб) про звернення стягнення на майно боржників комунальної форми власності, державний виконавець здійснює виконавче провадження на загальних підставах відповідно до вимог спеціального Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак, державний виконавець, з урахуванням обовязковості виконання судових рішень, приписів ЗУ «Про виконавче провадження», вправі звернути стягнення на комунальне майно, адже у разі недостатності коштів у підприємства, держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями підприємства.

Більше того, перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення, не містить заборони щодо звернення стягнення на майно, що належить територіальним громадам.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з статуту боржника, джерелами формування майна підприємства, крім майна, переданого йому державними органами, є також інше майно, набуте на підставах не заборонених законом.

Однак, матеріали справи не містять жодних відомостей про вказане майно, в тому числі рухоме, предмети дизайну офісів та інше.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, доводи місцевого господарського суду є помилковими, а підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві відсутні.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. ст. 43, 101, 103, 104, 105, 106, 121-2 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу задоволити.

2.Ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі 914/662/16 скасувати.

Скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на дії Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області задоволити.

Визнати незаконними дії Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо винесення 04.10.2016 постанови ВП № 51637445 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області від 04.10.2016 ВП № 51637445 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 09.03.2017.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.