РІШЕННЯ

06 березня 2017 року Справа № 913/35/17

Провадження №34/913/35/17

Господарський суд Луганської області у складі:

головуючий суддя Іванов А.В.,

при секретарі помічнику судді Головко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АЛЬВЕДЕН-3000, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Укрінком, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 1 016 061,08 грн.

У судовому засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, представник за довіреністю від 30.09.2016 б/н (ТОВ "Альведен-3000");

від відповідача - представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альведен - 3000" (позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укрінком" (відповідач) про стягнення суми 1 016 061 грн. 08 коп., яка є частиною заборгованості за несплаченими відсотками (процентами) по депозиту, розміщеному на умовах договору банківського вкладу Стандарт №197349/ГО-1193 від 29.08.2014 за період з 01.12.2015 по 25.05.2016 (177 днів).

У відповідності до вимог ст. 21 Господарського процесуального кодексу України 11.01.2017 року здійснено автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та справу передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 11.01.2017 було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 07.02.2017 о 15 год. 20 хв.

07.02.2017 розгляд справи було відкладено на 15.02.2017 у звязку з неявкою у судове засідання представників сторін та невиконанням позивачем у повному обсязі ухвали суду від 11.01.2017.

06.02.2017 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову №27/01/17-2 від 27.01.2017, у якій позивач зазначає, що сума, яку він просить стягнути у позові 1 016 061 грн. 08 коп. є частиною від суми 7 500 000 грн. 00 коп., розміщеної на умовах договору банківського вкладу Стандарт №197349/ГО-1193 від 29.08.2014 на строк до 01.09.2016, а не заборгованості зі сплати процентів, як зазначалось у позовній заяві.

Відповідно до приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України вказана заява приймається судом до розгляду. В подальшому справа розглядається з її урахуванням.

Ухвалою від 15.02.2017 розгляд справи було відкладено на 27.02.2017.

27.02.2017 розгляд справи було відкладено на 06.03.2017.

06.03.2017 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення №02/03/17 від 02.03.2017 з додатками, який суд залучає до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вимоги ухвал суду від 11.01.2017, 07.02.2017, 15.02.2017 та від 27.02.2017 не виконав, причини ненадання витребуваних доказів суду не повідомлено, відзив на позовну заяву не надав, проти позову не заперечував. Тому суд розглянув позов за наявними матеріалами в справі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

29.08.2014 між ПАТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Альведен-3000» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» №197349/ГО-1193.

Згідно з п. 1.1. цього договору Вкладник перераховує Банку безготівкові грошові кошти в сумі 14 000 000 грн. 00 коп. (далі «Депозитний вклад» або «Вклад»), а Банк приймає та зараховує їх на вкладний рахунок №0038 та зобовязується виплатити Вкладнику суму Депозитного вкладу та проценти на неї в строк, в порядку та на умовах, встановлених цим Договором.

Згідно з п. 3.1. договору вкладник передає Банку Депозитний вклад на строк до 31.08.2015. Додатковою угодою №3 від 31.08.2015 строк дії договору було продовжено до 01.09.2016.

У відповідності до п. 8.2 договору, зокрема, його дія припиняється при закінченні строку зберігання вкладу у відповідності до ст. 3 договору (п.п.8.2.2).

В день повернення Депозитного вкладу, Банк перераховує суму Вкладу та проценти, нараховані за останній період нарахування процентів, на поточний рахунок Вкладника за реквізитами, вказаними у розділі 13 цього Договору (п. 3.2. договору).

Враховуючи те, що закінчився строк зберігання вкладу, відповідачем допущене прострочення повернення депозиту в сумі 9 428 356 грн. 16 коп., яка є залишком коштів на депозитному рахунку №0038, відкритому згідно депозитному договору банківського вкладу «Стандарт» №197349/ГО-1193 від 29.08.2014 на строк до 01.09.2016.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою, яка оформлена претензією №13/10/16-3 від 13.10.2016, в якій просить повернути грошові кошті в сумі 9 428 356 грн. 16 коп. з рахунку №0038 на рахунок №7359 в АТ "ОТП Банк" м. Київ, МФО300528 (а.с. 17).

Вимога відповідачем виконана не була, вмотивованої відповіді позивач не отримав.

Оскільки відповідачем умови депозитного договору не виконані, відповідні кошти не повернуті, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів до суду.

У письмових поясненнях №02/03/17 від 02.03.2017 ТОВ «Альведен-3000» посилається на наступне.

У відовідності до п. 3.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, кошти на вкладні (депозитні) рахунки перераховуються юридичними особами з поточних рахунків і повертаються банками в безготівковій формі на поточні рахунки юридичних осіб. Проведення розрахункових операцій за вкладними (депозитними) рахунками юридичної особи забороняється.

Згідно з п. 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, платіжне доручення є розрахунковим документом, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Відповідно до п.п. 7.1.1. та 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для здійснення розрахункових операцій банки відкривають клієнтам поточні рахунки. Вкладні (депозитні) рахунки відкриваються банками клієнтам лише для зберігання коштів.

З огляду на вищенаведене, розрахункові операції за вкладними (депозитними) рахунками юридичних осіб не здійснюються, тому і наявність розрахункового документу для здійснення перерахування коштів, які залишком на депозитному рахунку №0038 позивача, не є обовязковою.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 334 Господарського кодексу України банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За приписами ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

В постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 27 грудня 2016 року у справі №906/440/16 зазначено, що відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ПАТ «Український інноваційний банк» від 13.07.2016 року та пункту 1.1. статті 1 Статуту ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укрінком" (і.к. 05839888) Публічне акціонерне товариство "Укрінком" продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Український інноваційний банк" на Публічне акціонерне товариство "Укрінком", яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ОСОБА_1 акціонерного товариства "Український інноваційний банк".

У відповідності до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, до ПАТ «Укрінком» перейшли усі зобовязання ПАТ «Український інноваційний банк» перед ТОВ «Альведен-3000».

Грошові кошти, які залишались на рахунку № 0038 не були спрямовані відповідачем на рахунок №7359 в АТ "ОТП Банк" м. Київ, МФО300528 позивача, ні по закінченню строку дії договору, ні за претензією позивача, що підтверджено останнім та не оскаржується відповідачем.

Зазначеним відповідач порушив умови договору та приписи статей 526, 530 Цивільного кодексу України щодо належного виконання боржником зобовязання.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на наведене, причиною виникнення спору є невиконання відповідачем умов договору та приписів чинного законодавства України, яке регулює порядок виконання зобовязань.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на відповідача в сумі 15240 грн. 92 коп.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 175, 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 510, 526, 530, 610, 614, 1058, 1060 Цивільного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю АЛЬВЕДЕН-3000 до ОСОБА_1 акціонерного товариства Укрінком задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства УКРІНКОМ, 93404, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Сметаніна, 3-А, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Альведен 3000, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 82 А, , грошові кошти в сумі 1 016 061 грн. 08 коп. та судовий збір у розмірі 15240 грн. 92 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.03.2017.

Суддя А.В. Іванов