ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" лютого 2017 р.Справа № 916/3545/16

Позивач: приватне підприємство "Лаіка Секюріті"

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал"

про зобовязання вчинити певні дії

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 07.02.2017р. до 10 год. 00 хв. 16.02.2017р., з 16.02.2017р. до 09 год. 40 хв. 21.02.2017р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, приватне підприємство "Лаіка Секюріті, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал", в якій просить суд визнати дії товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал" про нарахування та сплату ПП "Лаіка Секюріті" згідно рішення № 1661 ВК-15 суми 5054, 85 грн. та відключення ПП "Лаіка Секюріті" від водопостачання такими, що не відповідають діючому законодавству України та грубо порушують права, як споживача, за договором №5865/3 від 12.12.2011 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.12.2016р. позовну заяву (вх.№3797/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/3545/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

12.01.2017р. відповідач звернувся до суду із клопотанням (вх.№579/17) про зобов'язання позивача надати додаткові пояснення, у задоволенні якого, судом було відмовлено, з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

12.01.2017р. відповідач звернувся до суді із клопотанням (вх.№2-132/17) про повернення позовної заяви позивача без розгляду, у задоволенні якого, судом було відмовлено, з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№2938/17 від 07.02.2017р.).

В процесі розгляду справи учасниками судового процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

12 грудня 2011р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал" (Виробник) та приватним підприємством "Лаіка Секюріті" (Споживач) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №5865/3, згідно умов п.1.1. якого, Виробник надає послуги з подачі холодної питної води (надалі - води) на об'єкти Споживача, а також з прийняття стоків холодного та гарячого водопостачання, що скидаються Споживачем в систему комунальної каналізації у відповідності із дислокацією об'єктів (Додаток №1).

Договір діє з 12.12.2011р. до 31.12.2014р. в частині надання послуг водопостачання та водовідведення. Договір в частині надання послуг водопостачання та водовідведення вважається продовженим на наступні 5 років, якщо за місяць до його закінчення сторони не дійдуть згоди щодо внесення змін або припинення його дії. В частині розрахунків за отримані послуги водопостачання та водовідведення Договір діє до повної сплати заборгованості за цим Договором (п.7.3. Договору).

При обстеженні водомірного вузлу позивача розташованого за адресою м. Одеса, Італійський бульвар 7/9 представником ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" 15.03.2016р. виявлена відсутність пломби державної повірки на водолічильнику (заводський №101886971), про що було складено акт №66692 від 15.03.2016р.

На підставі акту № 66692 від 15.03.2016 року Управлінням по контролю та промисловому водокористуванню було прийняте рішення № 1661 ВК-15 від 23.03.2016р. про нарахування та сплату ПП "Лаіка Секюріті" суми 5054,85 грн.

На підставі зазначеного рішення позивачу був виставлений рахунок на оплату за безоблікове водокористування в сумі 5054,85 грн.

18.04.2016 року, після сплати Приватним підприємством "Лаіка Секюріті" послуг, представники Філії "Інфоксводоканал" демонтували пошкоджений лічильник, встановили новий та без попередження відключили підприємство від водопостачання.

28.04.2016р. позивач звернувся до Управління з контролю та промисловому водокористуванню Філії "Інфоксводоканал" ТОВ "Інфокс" з претензія №1, в якій позивач просив провести належний технічний огляд лічильника, скасувати рішення про нарахування 5 054,18 грн. та здійснити перерахунок позивачу з врахуванням п.5.24 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах".

Листом № 3603 ВК-01 від 26.05.2016 року Управління з контролю та промисловому водокористуванню Філії "Інфоксводоканал" ТОВ "Інфокс" повідомило, що на підставі рішення технічної комісії, за порушення п.5.18 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" нарахована сума оплати за водокористування складає 5 054,85 грн.

З врахуванням наведеного, позивач звернувся до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача.

Предмет позову повинен кореспондувати зі способами захисту права.

Під способами захисту права розуміються заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у статті 16 ЦК України. Одним із таких способів, як вказано у пункті 10 частини 1 статі 16 ЦК України є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частина 2 статті 20 ГК України визначено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Пунктом 2.1 договору № 5865/3 від 12.12.2011р. унормовано, що сторони зобов'язуються керуватися:

- Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", -"Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. №190 (далі - Правила водокористування),

- "Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення", затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995р. №190 (далі - Правила експлуатації),

- "Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси", затвердженими рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. № 632 (далі - Правила приймання стічних вод),

- технічними умовами, діючими Державними стандартами, Законом України "Про житлово-комунальні послуги, іншими нормативними актами, що прийняті у встановленому законом порядку.

Так, на вимогу п.5.10 Правил водокористування - засоби обліку в місцях їх приєднання до трубопроводів повинні бути опломбовані представником виробника і захищені від несанкціонованого втручання в їх роботу, яке може порушити достовірний облік кількості отриманої води. Засувки на обвідних лініях повинні бути опломбовані виробником. Неопломбовані засоби обліку до експлуатації не допускаються.

Пункт 5.14 Правил водокористування свідчить, що усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці.

Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації.

Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією.

У випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п. 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

За умовами п.2.4.1 договору № 5865/3 від 12.12.2011р. позивач зобов'язався утримувати в належному технічному стані власні водоканалізаційні мережі і споруди, обладнання, прибори та пристрої, що знаходяться у нього на балансі.

Згідно з п.2.4.5 договору № 5865/3 від 12.12.2011р. позивач зобов'язався забезпечити належний санітарно-технічний стан приміщень, вузлів обліку води та стоків, а також збереження та цілісність запірної арматури, контрольно вимірювальних приладів, приладів обліку води та стоків, пломб, у тому числі і дроту, та інших знаків, що встановлені робітниками відповідача та Держстандарту на прилади обліку води та стоків, трубопровід, фланцеві та штуцерні з'єднання, запірну арматуру.

Вищенаведені умови договору № 5865/3 від 12.12.2011р. кореспондуються з п.5.18 Правил водокористування за яким: споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з'єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування.

Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач за дозволом виробника.

У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил.

З огляду на п.п. 3.3, 3.4 Правил водокористування - у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування.

Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Фактичні обставини справи свідчать, що водопостачання позивача здійснюється трьома вводами (на офіс, на охорону та на полив території).

Водопостачання на полив прибудинкової території здійснюється трубою (сталь діаметром 15 мм.) на якій встановлено водолічильник (заводський №101886971).

Наявність і наступна відсутність пломби державної повірки на водолічильнику (заводський № 101886971) підтверджена актами контрольних перевірок позивача: № 9206 від 25.03.2015р., № 30949 від 09.04.2015р. № 66692 від 15.03.2016р., № 67382 від 05.04.2016р., № 283 від 18.04.2016р.

За даними таблиць для гідравличного розрахунку стальних, чугунних, асбестоцементних, пластмасових та стекляних водопровідних труб ОСОБА_3 - пропускна спроможність стальної труби діаметром 15 мм при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек, становить 1,23 куб.м./годину (1 230 литрів/годину), або 896,25 куб.м./місяць (при середній кількості днів місяця у календарному році 30,42 дня та дією труби повним перерізом протягом 24 годин за добу).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.11.2015р. № 2754 для філії "'Інфоксводоканал" ТОВ "Інфокс" встановлений тариф на централізоване водопостачання - 4,70 грн. за 1 куб.м. без ПДВ (5,64 грн. за 1 куб.м. з ПДВ). 896,25 куб.м./місяць х 5,64 грн. = 5054,85 грн.

За приписами п. 1.1 Правил водокористування - Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України і є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб -підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Одночасно маємо зазначити, що за п.5.17 Правил водокористування - у разі порушення цілісності пломб на засобах обліку, а також на їх з'єднувальних частинах, накладених представником виробника, виявлення фактів штучного впливу на роботу засобів обліку виробник має право вимагати від споживача проведення позачергової їх повірки до закінчення встановленого для них міжповірочного інтервалу з метою контролю правильності їх показів.

У таких випадках позачергова повірка засобів обліку виконується за рахунок споживача.

Позачергова повірка прибору обліку (заводський №101886971) з метою контролю правильності показань водолічильника - позивачем не проведена.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач не погоджуючись із порядком нарахування до сплати за водокористування відповідачем, вважає, що такі дії останнього підлягають визнанню такими, що не відповідають діючому Законодавству України та грубо порушують права ПП "Лайка Секюріті" як споживача.

З цього приводу суд зазначає, що нарахування відповідачем позивачу 5 054,85 грн. було здійснено на підставі рішення Управління по контролю та промислового користування філії "Інфоксводоканал" ТОВ "ІНФОКС" №10/180316, яке на момент розгляду даної справи позивачем не оскаржувалось та є чинним.

Згідно зі ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України).

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів.

Кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав.

Метою подання такого позову є усунення невизначеності у субєктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення субєктивного права особою.

Законодавчо визначенні способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Отже, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, але який встановлений законом або договором та є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Крім того, суд зазначає, що підстава позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави.

Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Як правило, підстава має складний фактичний склад.

Правова підстава позову це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується вимога позивача.

З врахуванням наведеного, судом встановлено, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав.

За приписами п.4.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Слід зазначити, що суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Винесення судом законного, обґрунтованого і справедливого рішення неможливе без проведення ним всебічного, повного, об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому судове рішення повинно базуватись на принципах верховенства права, неупередженості, незалежності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу.

Як вірно встановив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З врахуванням наведеного, у задоволенні позову приватного підприємства "Лаіка Секюріті" суд відмовляє.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог приватного підприємства "Лаіка Секюріті", судові витрати, згідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2017 р.

Суддя О.В. Цісельський