ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Справа № 910/15138/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівКорсака В.А., Сибіги О.М.
за участю представників:
позивачаГеращенко І.В. (дов. від 11.01.2016 №01)
відповідача Кобзіна Т.В. (дов. від 10.09.2015 №05703)
третьої особиБезносик А.О. (дов. від 10.01.2017 №225)
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Історія міста"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 08.12.2016
у справі№910/15138/16 Господарського суду м. Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Історія міста"
до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації)
за участю третьої особи на стороні відповідачаКиївська міська рада
прозобов'язання виконати умови угоди
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Історія міста" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) про зобов'язання виконати умови угоди.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.08.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Київську міську раду.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.10.2016 (суддя Привалова А.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 (головуючий суддя Отрюх Б.В., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.) у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями Товариство з обмеженою відповідальністю "Історія міста" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на неналежне дослідження всіх доказів в їх сукупності та встановлення всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржника, до порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.02.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.02.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та присутніх у судовому засіданні 01.03.2017 представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2008 між Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Історія міста" укладено Угоду № 65 про сплату авансового внеску в рахунок оплати вартості земельних ділянок, розташованих за адресою: вул. Інститутська, 1-3 у Печерському районі міста Києва.

Пунктом 1.1 даної угоди визначено, що товариство, відповідно до вимог рішення Київської міської ради від 26.09.2000 №14/991 "Про деякі питання продажу земельних ділянок в м. Києві", сплачує в рахунок оплати вартості земельних ділянок, згідно нормативних грошових оцінок земельних ділянок, загальною площею 1,1420 га, що знаходяться на вул. Інститутській, 1-3 у Печерському районі м. Києва, аванс у розмірі 15% від суми нормативних грошових оцінок, що складає 2073812,46 грн. без ПДВ.

Відповідно до пункту 3.1 угоди, товариство зобов'язується сплатити авансовий внесок, вказаний у п. 1.1 цієї угоди, в рахунок оплати вартості земельних ділянок, протягом 10 банківських днів з дня набрання чинності цієї угоди.

Згідно із пунктами 2.1.1, 2.1.2 угоди, після виконання товариством своїх зобов'язань, викладених в пунктах 2.2.5, 3.1, 5.2 цієї угоди та за умов наявності бюджетних асигнувань на організацію продажу земельних ділянок, Головне управління бере на себе зобов'язання організувати проведення та оплату експертної грошової оцінки та складання технічної документації з продажу земельних ділянок, а з моменту виконання вказаних робіт - підготувати проект рішення про продаж земельних ділянок та направити його на розгляд до Київської міської ради.

Датою повного виконання зобов'язань Головного управління за цією угодою вважається дата передачі документації та проекту рішення, завіреного у встановленому порядку до Київської міської ради, для подальшого розгляду та затвердження, що підтверджується копією супровідного листа та складання відповідного акту за бажанням сторін.

У випадку прийняття Київською міською радою рішення про продаж земельних ділянок товариству та укладання між Київською міською радою та товариством договору купівлі-продажу земельних ділянок, кошти, сплачені в якості авансу, вказані в пункті 1.1 цієї угоди, зараховуються в рахунок оплати вартості земельних ділянок (п.3.4 угоди).

Відповідно до пункту 4.1 угоди, вона набуває чинності з моменту її реєстрації в Головному управлінні і діє: до моменту прийняття рішення Київською міською радою про відмову у продажу та повернення коштів товариству, відповідно до п.2.1.3 цієї угоди, або до повного виконання товариством зобов'язань, викладених у п.п.3.1 та 5.2 цієї угоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення №137 від 04.08.2008, на виконання вимог угоди, товариством перераховано на рахунок Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 2073812,46 грн.

24.12.2009 рішенням Київської міської ради №951/3020 було визначено продати Товариству з обмеженою відповідальністю "Історія міста" земельні ділянки площею 0,0334 га за 1019000,00 грн. та площею 1,1086 га за 33808000,00 грн. для будівництва, експлуатації та обслуговування Національного художнього музею та Музею історії м. Києва у складі готельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями адміністративного та торговельного призначення, з підземним та наземним паркінгами на вул. Інститутській, 1-3 у Печерському районі м. Києва, які перебувають в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю "Історія міста" згідно з договором оренди від 09.06.2008 №82-6-00502.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.06.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.10.2012, у справі №2а-6076/11/2670, було скасовано вказане вище рішення Київської міської ради від 24.12.2009 №951/3020 "Про продаж Товариству з обмеженою відповідальністю "Історія міста" земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування Національного художнього музею та Музею історії м. Києва у складі готельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями адміністративного та торговельного призначення, з підземним та наземним паркінгами на вул. Інститутській, 1-3 у Печерському районі м. Києва".

Відповідно до рішення Київської міської ради від 25.12.2012 №717/9001 - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) являється правонаступником Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації).

Заявою 21.03.2016 № 03 позивач звернувся до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) з вимогою виконати зобов'язання, взяті на підставі Угоди № 65 від 01.08.2008, а саме: підготувати проект рішення, на підставі проекту відведення земельної ділянки № Д-3087 та Угоди № 65 про сплату авансового внеску в рахунок оплати вартості земельних ділянок, розташованих за адресою: вул. Інститутська, 1-3 у Печерському районі міста Києва від 01.08.2008р., щодо земельної ділянки, загальною площею 1,142 га для будівництва, експлуатації та обслуговування Національного художнього музею та Музею історії м. Києва у складі готельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями адміністративного та торговельного призначення, з підземним та наземним паркінгами на вул. Інститутській, 1-3 у Печерському районі м. Києва та направити на розгляд Київській міській раді проект рішення щодо земельної ділянки, загальною площею 1,142 га для будівництва, експлуатації та обслуговування Національного художнього музею та Музею історії м. Києва у складі готельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями адміністративного та торговельного призначення, з підземним та наземним паркінгами на вул. Інститутській, 1-3 у Печерському районі м. Києва.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється шляхом виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач взяті на себе за Угодою № 65 про сплату авансового внеску в рахунок оплати вартості земельних ділянок, розташованих за адресою: вул. Інститутська, 1-3 у Печерському районі міста Києва від 01.08.2008 зобов'язання виконав, зокрема, підготував та передав на розгляд Київської міської ради проект рішення про продаж земельних ділянок.

Документи які були підготовлені відповідачем були враховані Київською міською радою при прийнятті рішення № 951/3020 від 24.12.2009 "Про продаж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Історія міста" для реконструкції, будівництва, експлуатації та обслуговування Музею історії м. Києва у складі адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського та торговельного призначення, з підземним та наземним паркінгами на вул. Інститутській, 1-3 у Печерському районі м. Києва", яким, в свою чергу, було погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки на вул. Інститутській, 1-3 у Печерському районі м. Києва

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не отримував від позивача претензій щодо такого виконання та/або звернень щодо невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань. Тобто, на дату винесення рішення № 951/3020 від 24.12.2009 зобов'язання відповідача, наведені в пункті 2.1.2. Угоди № 65 від 01.08.2008 були припинені, у зв'язку з їх належним виконанням.

З викладеного вище вбачається, що вимоги щодо виконання відповідачем пункту 2.1.2. Угоди № 65 від 01.08.2008 (фактично повторного виконання зобов'язань за відсутності правових підстав для цього) були заявлені позивачем лише після скасування в судовому порядку рішення Київської міської ради №951/3020 від 24.12.2009.

Статтею 5 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок з метою визначення вартості об'єкта оцінки, тобто, вартості земельної ділянки.

В свою чергу, підставою для визнання протиправними та скасування рішення Київської міської ради №951/3020 від 24.12.2009 було не лише недотримання процедури погодження проекту відведення земельної ділянки та порушення Київською міською радою процедури прийняття рішення, а й те, що спірна земельна ділянка взагалі не може передаватися у приватну власність в силу закону.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини справи, які встановлені під час розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративної справи №2а-6076/11/2670, повторному з'ясуванню та доведенню не підлягають.

Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (стаття 1 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення відповідачем його майнових прав.

Що стосується строку позовної давності до вимог позивача, про застосування якого, у відповідності до статей 257, 261 Цивільного кодексу України, було заявлено відповідачем, суди попередніх інстанцій правомірно вказали про наступне.

Згідно із статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги все вищевикладене, та відмову позивачу у позові по суті, в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає, про що вірно вказали суди попередніх інстанцій.

Доводи, які наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів касаційної інстанції до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Історія міста", оскільки судами попередніх інстанції було прийнято рішення та постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Історія міста" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 у справі №910/15138/16 Господарського суду м. Києва залишити без змін.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді В.Корсак

О.Сибіга