ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Справа № 915/1408/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 05.12.2016 р.;

ОСОБА_2, довіреність б/н від 30.12.2016 р.;

від відповідача: представник не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальність Ніка+7,(54001, АДРЕСА_1).

до відповідача: Державного підприємства Житлобуд, (54034, м. Миколаїв, пр-т. Миру, 22).

про: визнання договору оренди нерухомого майна дійсним.-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальність Ніка+7 (далі - ТОВ Ніка+7) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства Житлобуд (далі - ПД Житлобуд) про визнання дійсним укладеного між сторонами по справі договору оренди № 2 від 01.03.2015 року у період з дати його підписання до теперішнього часу, посилаючись на те, що сторонами по справі було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов спірного договору, відбулось його виконання, проте всупереч вимогам закону сторони не здійснили його нотаріальне посвідчення, обов'язкове для такої категорії правочинів.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчать відповідні повідомлення про повернення до суду з довідками пошти із закінченням строку зберігання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством звязку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Така ж правова позиція викладена і у п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (з наступними змінами та доповненнями).

За таких обставин відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не надав, свого представника в судове засідання не направив.

Згідно ст. 75 ГПК України, спір розглядається за наявними у справі матеріалами, вивчивши, які господарський суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Висновок суду ґрунтується на такому: 01 березня 2015 року між Державним підприємством Житлобуд та Товариства з обмеженою відповідальністю Ніка+7 укладено договір № 2 оренди нерухомого майна (далі-Договір), що належить до державної власності, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, нежитлові приміщення на першому поверсі п'яти поверхової будівлі, кабінет площею 27,8 кв. м.(коридор та туалет -об'єкти загального користування) - що розміщене за адресою м. Миколаїв, проспект Миру №22, та знаходиться на балансі Державного підприємства Житлобуд (п.1.1 Договору).

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. Орендна плата становить 3 гривні 20 коп. за 1 кв. м., за кожний наступний період визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, та перераховується щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним періодом (п.п. 2.1, 3.1, 3.2, 3.3 Договору).

Пунктом 10.1 Договору оренди передбачено, що його укладено терміном на 49 років, який вступає в діє з 01 березня 2015 року по 01 березня 2064 року включно.

Державне підприємство Житлобуд передало нежитлові приміщення на першому поверсі п'яти поверхової будівлі, кабінет площею 27,8 кв. м.(коридор та туалет -об'єкти загального користування) - що розміщене за адресою м. Миколаїв, проспект Миру №22, Товариству з обмеженою відповідальність Ніка+7 про що свідчить акт прийому-передачі від 01 березня 2015 р.

Чинним законодавством України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 ГК України).

Згідно зі ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

При цьому, ст. 793 ЦК України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Положеннями ч. 1 ст. 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

В той же час, частиною 1 ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договір оренди № 2 від 01.03.2015р. об'єкт нерухомості, а також враховуючи, що дану угоду було укладено терміном на 49 років, що значно перевищує визначений ст. 793 ЦК України строк, на який дозволяється укладати договори оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) в простій письмовій формі, господарський суд доходить висновку, що спірний договір належало вчиняти в нотаріальній формі, яка сторонами дотримана не була. Таким чином, з огляду на приписи ч. 1 ст. 220 ЦК України спірний договір є нікчемним в силу закону.

Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. Нотаріальне посвідчення правочинів (договорів) є обов'язковим лише у передбачених законом випадках або коли сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору (частина четверта статті 639 ЦК України). Зокрема, вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення правочину встановлено для довіреності, що видається у порядку передоручення, договору іпотеки, договору купівлі-продажу об'єкта приватизації державного майна, договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи тощо; при цьому, однак, слід мати на увазі, що такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

У зв'язку з недодержанням вимоги щодо нотаріального посвідчення правочинів нікчемними є лише такі правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню чи такі, умовами яких передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення.

У вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням правочинів, які підлягали нотаріальному посвідченню, дійсними (статті 219, 220 ЦК України), господарські суди повинні з'ясувати: чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню, з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення, а також чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений.

Правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 ЦК України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 ЦК України, частина друга статті 20 ГК України).

З огляду на викладене, при вирішенні даного спору господарський суд вважає за необхідне дослідити наявність визначених у ст. 220 ЦК України обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання дійсним нікчемного правочину, а саме: 1) чи домовились сторони спірного договору щодо його істотних умов, досягнення згоди щодо яких є обов'язковим в силу закону; 2) чи відбулось повне або часткове виконання договору; 3) наявність факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення цієї угоди. Крім того, необхідним є надання в цілому правової оцінки законності спірного договору на предмет відсутності у ньому інших дефектів, крім дефекту форми вчинення правочину.

Частинами 1 -3 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Перевіривши умови договору оренди № 2 від 01.03.2015р., господарський суд доходить висновку, що сторонами по справі було досягнуто згоду щодо всіх істотних умов, досягнення згоди щодо яких є обов'язковим для правовідносин оренди, а саме: 1) сторонами по справі визначено об'єкт оренди та його ідентифікуючі ознаки, визначено вартість майна (п. 1.1 - 1.2 Договору); 2) сторонами погоджено строк, на який укладається договір (п. 10.1); 3) сторонами погоджено ціну договору у вигляді орендної плати, визначено строки її індексації та внесення (п.п. 3.1-3.5); 4) сторонами погоджено використання амортизаційних відрахувань (п. 4.1); 5) сторонами погоджено умови передання та повернення майна (п.п. 2.1 - 2.5).

Згідно з ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до акту приймання-передачі від 01.03.2015 р. відповідачем передано, а відповідачем прийнято в строкове користування майно, яке є предметом укладеного між сторонами по справі договору оренди № 2 від 01.03.2015 р. В свою чергу, позивач виконував свої обов'язки щодо внесення орендної плати, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 35-75). Таким чином, спірний договір є таким, що в повному обсязі виконується сторонами на час вирішення даного спору.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача із листами (а.с.9-14) щодо нотаріального посвідчення договору оренди № 2 від 01.03.2015 р., проте Державне підприємство Житлобуд відмовило в нотаріальному посвідченні договору, посилаючись на те, що договір підписаний обома сторонами та скріплений печатками, а тому не потребує посвідченню, останній так і не було посвідчено нотаріально.

За переконанням суду, наведені обставини свідчать про ухилення відповідача від обов'язкового в силу закону нотаріального посвідчення спірного договору, незважаючи на відповідні наміри Товариства з обмеженою відповідальністю Ніка+7.

Всі вищевикладені обставини свідчать про те, що між сторонами по справі було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов спірного договору, сторонами відбувається його повне виконання та позивач, всупереч положенням ст. 793 ЦК України, ухилився від нотаріального посвідчення цього правочину. При цьому, господарський суд зазначає, що зміст договору оренди № 2 від 01.03.2015 р. в цілому відповідає положенням закону та не порушує прав третіх осіб. Наведені обставини в сукупності є достатніми для визнання цього правочину дійсним в передбаченому ст. 220 ЦК України порядку.

Таким чином, керуючись ст. 220 ЦК України суд доходить висновку про необхідність визнання дійсним договору оренди № 2 від 01.03.2015 р., укладеного між сторонами по справі, що має наслідком задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 49 ГПК України передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі задоволення позову - на відповідача.

У судовому засіданні 22 лютого 2017 року, згідно із ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 2 від 01.03.2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальність Ніка+7 та Державним підприємством Житлобуд - дійсним.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2017 р.

Суддя С.М. Коваль