ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. Справа № 911/12/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ,

до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с. Мархалівка Васильківського району Київської області,

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове підприємство «Ресскі», м. Чернігів,

про стягнення 718,42 грн.

Головуючий суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважений, довіреність від 02.06.2014р. б/н;

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: не зявився;

СУТЬ СПОРУ :

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»), 29.12.2016 звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою від 10.02.2015р. №10-7/02 до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с. Мархалівка Васильківського району (далі по тексту ТОВ «ПК Трейдсервісгруп»), 2) товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове підприємство «Ресскі», м. Чернігів (далі по тексту ТОВ «АПП «Ресскі»), в якій просив суд:

1) солідарно стягнути з ТОВ «АПП «Ресскі» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 431,36 грн. штрафу, 107,64 грн. пені, 16,94 грн. 3% річних та 162,48 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту від 05.06.2008 № 80/2008К, угоди № 15-11/12-15 від 15.11.2012 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) та на підставі договору поруки від 07.04.2014 №07-04-2014-222;

2) солідарно стягнути з ТОВ «АПП «Ресскі» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Позов обґрунтований тим, що рішенням господарського суду Чернігівської області від 16.12.2009 у справі № 6/62 з відповідача 2 ТОВ АПП Ресскі стягнуто на користь первісного кредитора ТОВ Корпорація Агросинтез зокрема 31 862,11 грн. боргу та 14 771,45 грн. індексації ціни товару, розрахованої відповідно до пункту 2.7 договору поставки на умовах товарного кредиту №80/2008К від 05.06.2008, яка за правовим змістом є складовою ціни товару, тобто основною заборгованістю за отриманий та не оплачений належним чином товар.

У звязку із невиконанням грошових зобовязань ТОВ АПП Ресскі ТОВ Корпорація Агросинтез повторно зверталася до суду про стягнення інфляційних втрат, пені та процентів річних, нарахованих на суму основного боргу 31862,11 грн. за період з 23.12.2008 по 15.11.2012.

Між первісним кредитором ТОВ Корпорація Агросинтез та новим кредитором ТОВ Компанія Ніко-Тайс 15.11.2012 було укладено угоду про заміну кредитора у зобовязанні, у звязку з чим ухвалою господарського суду Чернігівської області від 09.07.2013 у справі № 922/2400/13 було здійснено заміну позивача ТОВ Корпорація Агросинтез на процесуального правонаступника ТОВ Компанія Ніко-Тайс.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 23.07.2013р. у справі №922/240/13 стягнуто з ТОВ Агропромислове підприємство Ресскі на користь ТОВ Компанія Ніко-Тайс пеню в сумі 199,03 грн. та 3% річних в сумі 31,43 грн. за період з 12.06.2010 по 23.06.2010, в решті вимог відмовлено, при цьому судом застосовано заявлену відповідачем у справі позовну давність. Крім того, судом встановлено, що суму основного боргу, на яку у справі позивачем було нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних, було погашено 24.06.2010.

Позивач твердить, що питання нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат на стягнуту рішенням суду курсову різницю в сумі 14771,45 грн. предметом судового розгляду не було, у звязку з чим заявляє до стягнення 107,64 грн. пені та 16,94 грн. 3% річних, нарахованих на суму курсової різниці за період з 10.06.2010 по 23.06.2010, а також нараховані на цю ж суму інфляційні втрати в сумі 162,48 грн. за червень 2009 року, а також відповідно до пункту 5.3.1 основного договору поставки штраф в розмірі 431,36 грн. (30% вартості договору за кожен факт порушення строку платежу, в даному випадку за несвоєчасну сплату курсової різниці).

Позивач твердить, що 07.04.2014 між ТОВ Компанія Ніко-Тайс (кредитор) та ТОВ ПК Трейдсервісгруп (поручитель) було укладено договір поруки №07-04-2014-222, відповідно до якого поручитель зобовязався солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобовязань ТОВ Агропромислове підприємство Ресскі за договором поставки на умовах товарного кредиту №80/2008К від 05.06.2008, в межах суми 6000,00 грн. пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

У звязку з викладеним позивач просить суд стягнути заявлену в позові заборгованість солідарно з боржника та поручителя, а також покласти на відповідачів судовий збір.

Ухвалою від 11.01.2017 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 911/12/17 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою від 06.02.2017 розгляд справи відкладено у звязку із неявкою представників сторін, неподанням ними витребуваних документів та доказів.

13.02.2017 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог від 25.01.2017 №25-1/01, у якій позивач просить суд:

1) солідарно стягнути з ТОВ «АПК «Ресскі» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 4431,44 грн. штрафу, 4 818,33 грн. пені, 663,08 грн. 3% річних та 2 407,75 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту від 05.06.2008 № 80/2008К, угоди № 15-11/12-15 від 15.11.2012 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) та на підставі договору поруки від 07.04.2014 №07-04-2014-222;

2) солідарно стягнути з ТОВ «АПП «Ресскі» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Так, штраф в сумі 4431,44 грн. позивачем нарахований в розмірі 30% від несплаченої суми курсової різниці, розмір якої був визначений судовим рішенням від 16.12.2009 у справі господарського суду Чернігівської області №6/62. Пеня в розмірі 4 818,33 грн. нарахована на суму курсової різниці 14 771,45 грн. за період з 23.12.2008 по 23.06.2010; 3% річних нараховані на суму курсової різниці 14 771,45 грн. за період з 23.12.2008 по 23.06.2010; 2 407,75 грн. інфляційних втрат нараховані на суму курсової різниці за період січень 2009 березень 2010.

Право позивача в будь-який момент до прийняття рішення збільшити розмір позовних вимог передбачене ст. 22 ГПК України. Заява від 25.01.2017 №25-1/01 направлена відповідачу на належну адресу (оригінали опису вкладення в лист та фіскального чеку «Укрпошти» від 25.01.2017 долучені до заяви), відтак суд прийняв до розгляду вказану заяву позивача.

Від відповідача 2 ТОВ «АПП «Ресскі» до суду (електронною поштою) надійшли заперечення на позовну заяву, у яких відповідач 2 проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. У запереченнях зазначає, що жодних дійсних вимог по договору поставки №80/2008К від 05.06.2008 станом на момент укладення договору поруки у позивача до відповідача не існувало, оскільки всі зобовязання були виконані, включаючи штрафні санкції, інфляційні втрати та проценти річних, відповідно другий відповідач зазначений лише для зміни територіальної підсудності. Відповідач 2 твердить, що рішення господарського суду Чернігівської області у справах №6/62 та №922/2400/13 виконані в повному обсязі виконавчою службою. Незалежно від інших доводів відповідач також просить суд застосувати строки позовної давності у справі, оскільки позивач мав можливість захистити свої права в строки, передбачені законом. 20.02.2017 зазначені заперечення від відповідача 2 надійшли також поштою.

В судове засідання 20.02.2017 з'явився представник позивача, який позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не зявились, про дату час та місце його проведення були повідомлені судом належним чином, про що свідчать залучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Згідно позиції, викладеної у пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ, до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с. Мархалівка Васильківського району Київської області, 2) товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове підприємство «Ресскі», м. Чернігів, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (постачальник) та ТОВ «АПП «Ресскі» (покупець) 05.06.2008 було укладено Договір поставки на умовах товарного кредиту №80/2008К, згідно умов якого постачальник здійснював поставки покупцю товару на умовах товарного кредиту, строк якого за договором з дати отримання товару (але не раніше 11.06.2008) до 01.11.2008. За користування товарним кредитом покупець сплачує постачальнику проценти в розмірі 3% річних від вартості отриманого та не оплаченого товару за кожен день користування товарним кредитом (пункт 2.2 Договору). Сторони домовились, що в разі збільшення офіційного курсу долара більше ніж на 2% на дату платежу, покупець також оплачує курсову різницю, розраховану за відповідною формулою (пункт 2.5 Договору). За порушення строку оплати по Договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,25%, але не більше розміру, визначеного законодавством, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також додатково штраф в розмірі 30% вартості товару за кожен факт порушення строку платежу (пункт 5.3.1 Договору).

За умовами пункту 5.4 Договору поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. №ТК160506/2 сторони домовились, що до порядку нарахування неустойки (штрафних санкцій) обмеження, передбачені частиною 6 ст. 232 ГК України не застосовуються, а відповідно до пункту 6.2 сторонами встановлено, що до всіх вимог, які виникають із договору (а відтак і відносно неустойки) строк позовної давності становить 3 роки.

Також сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 09.06.2008 та Додаткову угоду №2 від 24.07.2008, у яких сторони змінювали асортимент належного до поставки товару, а також строки та розмір його оплати. Відповідно до Додаткової угоди №2 від 24.07.2008 сторони погодили оплату товару двома платежами: перший в сумі 12 590,60 грн. мав бути сплачений до 11.06.2008, другий в сумі 21 271,51 грн., який включав в себе також проценти за користування товарним кредитом (228,30 грн.) - до 20.10.2008.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 16.12.2009 у справі №6/62 встановлено факт наявності заборгованості ТОВ «АПП «Ресскі» перед ТОВ «Корпорація «Агросинтез» за договором поставки на умовах товарного кредиту від 05.06.2008 № 80/2008К, стягнуто з ТОВ «АПП «Ресскі» на користь ТОВ «Корпорація «Агросинтез» 31862,11 грн. основного боргу, 2372,82 грн. пені, штраф в сумі 20317,26 грн., 196,59 грн. 3-х процентів річних, 675,97 грн. інфляційних втрат, 14 771,45 грн. індексації ціни товару та судові витрати. На виконання вказаного рішення було видано наказ від 04.01.2010.

У звязку із невчасним виконанням зобовязань за договором поставки на умовах товарного кредиту від 05.06.2008 № 80/2008К, в тому числі і встановлених судовим рішенням, ТОВ «Корпорація «Агросинтез» повторно звернулась до господарського суду Чернігівської області з позовом до ТОВ «АПП «Ресскі» про стягнення 10004,70 інфляційних втрат за період з 23.12.2008 по 15.11.2012, 22200,95 грн. пені за період з 23.12.2008 по 15.11.2012 та 3% річних в сумі 3725,64 грн. за період з 23.12.2008 по 15.11.2012, нарахованих на суму основного боргу 31 862,11 грн.

В процесі розгляду справи ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було подано заяву про заміну позивача на підставі угоди №15-11/12-15 про заміну кредитора у зобовязанні від 15.11.2012, на підставі якої суд ухвалою від 09.07.2013 здійснив заміну позивача ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на процесуального правонаступника ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс».

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, в даному випадку це проста письмова форма.

Так позивачем подано копію угоди №15-11/12-15 про заміну кредитора у зобовязанні від 15.11.2012, відповідно до якої первісний кредитор ТОВ «Корпорація «Агросинтез» відступив новому кредитору ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» право вимоги до боржника ТОВ «АПП «Ресскі» щодо сплати розміру пені (22200,95 грн. за період з 23.12.2008 по 15.11.2012) 3% річних (3 725,64 грн. за період з 23.12.2008 по 15.11.2012) та інфляційних втрат (10004,70 грн. за період грудень 2008 вересень 2012), набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №80/2008К від 05.06.2008.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 23.07.2013 у справі №922/2400/13 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «АПП «Ресскі» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 199,03 грн. пені за період з 12.06.2010 по 23.06.2010 та 3% річних в сумі 31.43 грн. за період з 12.06.2010 по 23.06.2010.

При цьому судом до вимог, які нараховані до 12.06.2010, було застосовано позовну давність за заявою відповідача.

Щодо вимог, які були нараховані після 23.06.2010, судом встановлено, що сума основного боргу 31862,11 грн. в процесі виконавчого провадження з виконання рішення у справі господарського суду Чернігівської області від 16.12.2009 у справі №6/62 фактично була погашена 24.06.2010, відповідно нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат після 23.06.2010 судом було визнано необґрунтованим.

Разом із тим, проценти річних, інфляційні втрати та пеня, нараховані на стягнуту рішенням господарського суду Чернігівської області від 16.12.2009 у справі №6/62 індексацію ціни товару (курсову різницю, яка є складовою ціни, а отже основною заборгованістю) в сумі 14 771,45 грн. у справі №922/2400/13 до стягнення не заявлялись, предметом розгляду не були.

Між позивачем ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» та первісним кредитором ТОВ «Корпорація «Агросинтез» було укладено додаткову угоду №1 від 01.08.2014 до угоди №15-11/12-15 про заміну кредитора у зобовязанні від 15.11.2012, відповідно до якої статтю 2 угоди (ціна угоди) було доповнено пунктами 2.4 та 2.5, відповідно до яких з моменту укладення цієї додаткової угоди новий кредитор ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» був наділений всіма правами первісного кредитора ТОВ «Корпорація «Агросинтез», зокрема щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, а також всіма (будь-якими) правами кредитора, що можуть випливати у майбутньому та випливають із умов договору поставки на умовах товарного кредиту від 05.06.2008 №80/2008К. Копія додаткової угоди №1 була направлена боржнику ТОВ «АПП «Ресскі» цінним листом з описом, про що свідчать копії опису вкладення в лист та фіскального чеку «Укрпошти» від 16.08.2014.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто основне зобовязання не змінюється, лише змінюється сторона в даному зобовязанні.

У звязку з викладеним, позивач нараховує на індексацію ціни товару 14 771,45 грн. та заявляє до стягнення:

4 818,33 грн. пені за період з 23.12.2008 по 23.06.2010;

663,08 грн.3% річних за період з 23.12.2008 по 23.06.2010;

2 407,75 грн. інфляційних втрат за період січень 2009 березень 2010.

Крім того, пунктом 5.3.1 Договору поставки на умовах товарного кредиту №80/2008К від 05.06.2008 було передбачено сплату штрафу в розмірі 30% вартості договору за кожен факт порушення строку платежу. За таких обставин, позивач нарахував та просить стягнути штраф в розмірі 30% від суми індексації ціни товару 14771,45 грн. в розмірі 4431,44 грн.

07.04.2014р. між позивачем (кредитор) та ТОВ ПК Трейдсервісгруп (поручитель) було укладено договір поруки № 07-04-2014-222, згідно якого поручитель зобовязався солідарно відповідати за виконання боржником ТОВ «АПП «Ресскі» грошових зобовязань у звязку з неналежним невчасним виконанням умов договору поставки на умовах товарного кредиту №80/2008К від 05.06.2008, при цьому відповідальність поручителя за умовами договору поруки обмежується сплатою 6000,00 грн. заборгованості у вигляді пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Приписами статті 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, визначених договором або законом.

Згідно положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідач твердить, що звертався до поручителя з письмовою вимогою від 05.05.2014 №05-222/14, у якій просив в триденний термін з моменту отримання вимоги виконати взяті на себе зобовязання за договором поруки. Поручитель у відповіді від 12.05.№222 гарантував виконання зобовязання в строк до 31.10.2014, однак своїх зобовязань не виконав в тому числі станом на день розгляду справи.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути солідарно з обох відповідачів зазначені вище суми.

Позов ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність є матеріально-правовим строком, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач 2 письмово заявив про застосування у справі позовної давності у запереченнях, поданих суду 17.02.2017, та повторно 20.02.2017.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, у зобовязальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобовязання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобовязання мало бути виконане (п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів ).

Разом із тим, основний борг, а також нараховані на основний борг пеня, 3% річних та інфляційні втрати, є подільними одна від одної вимогами. Чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків

При цьому, норми матеріального права не позбавляють кредитора права заявляти вимоги про стягнення з боржника пені, 3% річних та інфляційних у зв'язку з простроченням виконання основного грошового зобов'язання окремо від вимоги про стягнення основної суми заборгованості (таку ж позицію підтримує і Вищий господарський суд України у постановах від 14.08.2012р. у справі № 8/079-11/14 та від 06.08.2013р. у справі № 5/097-12.).

Разом із тим і строк позовної давності для вказаних вимог слід обраховувати також окремо, за вищенаведеними правилами частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України, тобто із спливом строку виконання зобовязання.

Таким чином строк позовної давності щодо вимог, які виникли на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № 80/2008 почав перебіг 20.10.2008 (день, наступний за останнім днем, коли мав бути здійснений другий платіж за товар, що включав суму відсотків за користування товарним кредитом згідно Додаткової угоди №2 від 24.07.2008).

Пунктом 6.2 договору поставки на умовах товарного кредиту №80/2008К сторони у відповідності до свого права, передбаченого статтею 259 ЦК України, погодили, що строк позовної давності по всіх вимогах, які виникають з даного договору становить три роки.

Первісний кредитор ТОВ «Корпорація «Агросинтез», звернувшись до господарського суду Черкаської області з позовом у справу №6/62, вже реалізував своє право на звернення до суду за захистом свого порушеного права щодо сплати ТОВ «АПП «Ресскі» основного боргу, та суми індексації ціни товару. Суму індексації ціни товару, яка за правовим змістом є дооцінкою вартості ціни товару, а отже складовою основного грошового зобовязання, суд визначив у розмірі 14 771,45 грн.

Відповідно до частини третьої ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Господарським судом Чернігівської області встановлено у рішенні від 23.07.2013 у справі №922/2400/13, що виконавче провадження з виконання наказу від 04.01.2010, виданого на підставі рішення у справі №6/62 закінчено 30.04.2010, фактичне отримання позивачем суми основного боргу в сумі 31862,11 грн. відбулось 24.06.2010. При цьому дата фактичного отримання позивачем суми індексації ціни товару судом не досліджувалась та не встановлювалась.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Суд звертає увагу на те, що заявлені у справі господарського суду Київської області №911/12/17 суми процентів річних, пені та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму індексації ціни товару, не були заявлені до стягнення з відповідача у справі № 922/2400/13, а відтак подання позову у справі №922/2400/13 не переривало в порядку частини 2 ст. 264 ЦК України позовної давності щодо цих вимог. Також фактичне виконання відповідачем 2 судового рішення у справі №922/2400/13 (банківська виписка про оплату від 29.05.2014) не свідчить про визнання відповідачем 2 своїх зобовязань за цими вимогами та в порядку частини 1 ст.264 ЦК України не перериває строку позовної давності за ними.

Також згідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

За таких обставин, строк позовної давності щодо вимог про стягнення 4 818,33 грн. пені за період з 23.12.2008 по 23.06.2010; 663,08 грн.3% річних за період з 23.12.2008 по 23.06.2010; 2 407,75 грн. інфляційних втрат за період січень 2009 березень 2010, нарахованих на суму індексації вартості ціна товару сплив.

Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про яку заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо вимоги позивача про стягнення 4 431,44 грн. штрафу, то вона є необґрунтованою та не підлягає задоволенню безвідносно до спливу позовної давності.

По-перше, на відміну від пені, штраф є разовою, а не триваючою санкцією, і первісний кредитор ТОВ «Корпорація «Агросинтез» вже реалізував своє право на нарахування та стягнення штрафу з відповідача 2, подавши позов у справу господарського суду Черкаської області №6/62. Суд бере до уваги, що неустойка у вигляді штрафу це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобовязання, до його виконання та дотримання у подальшому, а не засіб безпідставного отримання додаткових коштів.

По-друге, пунктом 5.3.1 договору передбачено сплату штрафу у розмірі 30% вартості договору за кожен факт порушення платежу. Поняття вартість договору вичерпно визначено у пункті 2.4 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 24.07.2008), а саме: вартість договору становить ціну товару (пункт 1.2 Договору) і суму відсотків за користування товарним кредитом (Додаток №1) та складає 33862,11 грн. За таких обставин, нарахування позивачем суми штрафу 30% від курсової різниці (передбаченої пунктом 2.7 Договору) є необґрунтованим та безпідставним.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості (пункт 2.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення штрафу у звязку з її необґрунтованістю.

За змістом солідарного обовязку як процесуальної співучасті на боці боржника, якщо відсутні правові підстави для стягнення заявлених коштів з боржника, то відсутні підстави і для стягнення коштів з поручителя.

Враховуючи вищевикладене, на основі повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи суд відмовляє товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» в позові до відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове підприємство «Ресскі» та товариства обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» повністю.

Судові витрати у справі відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 33, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 03.03.2017.

Суддя О.В. Конюх