ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2017 Справа № 905/112/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агропромкомплект»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський Машинобудівний Завод»
простягнення 73 238,52 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агропромкомплект» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський Машинобудівний Завод» про стягнення основної заборгованості у розмірі 37687,28 грн, інфляційних втрат у розмірі 28675,34 грн, 3% річних у розмірі 1661,80 грн, пені у розмірі 5214,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №59/32 від 02.07.2013 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов не надав, своїм процесуальним правом не скористався.

Місцезнаходженням відповідача є: 84603, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Катеринича,1, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Згідно листа Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 09.11.2016 № 7-14-602 та інформації, що розміщена на офіційному веб-сайті (http://www.ukrposhta.com/www/upost.nsf/(documents)/05B89C5B88C05079C2257 D7E002C3293) пересилання поштових відправлень до/з міста Горлівка тимчасово не здійснюється.

Відповідно до пп.3) п.6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 (з наступними змінами) «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо). Підпунктом 4) п.6 вказаного Інформаційного листа передбачено, що за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Господарським судом було розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет інформацію про дату, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується відповідними роздруківками.

Крім того, ухвали суду про порушення провадження у справі та про її відкладення були надіслані та розміщені на офіційному веб-порталі «Єдиний державний реєстр судових рішень» в мережі Інтернет.

Телефонограми відповідачу судом не вдалося передати, у звязку з неможливістю встановлення звязку з абонентом.

Таким чином, судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду.

Оскільки матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

02.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агропромкомплект» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничі Машини-горлівський машинобудівник» (покупець, відповідач) підписано договір №59/32 (далі - Договір).

Додатковою угодою №1 до Договору від 20.05.2014, у звязку із зміною найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі Машини-горлівський машинобудівник» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод» сторонами внесено зміни до преамбули Договору в частині найменування покупця та за текстом Договору, а також в Додатках і Специфікаціях до Договору, замінено Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірничі Машини-горлівський машинобудівник» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод».

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязується передати в обумовлені цим договором строки покупцю продукцію та/або товар (далі - товар), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену суму (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору кількість, ціна та асортимент товару визначається специфікаціями, які є складовими і невідємними частинами цього договору.

Ціна товару за одиницю та за позиціями вказана в специфікаціях до договору. Загальна суму цього договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є складовими і невідємними частинами цього договору (п. 4.1 Договору).

14.04.2014 та 23.05.2014 між позивачем та відповідачем підписано Специфікації №17 та №18ип до Договору, в яких визначено найменування, одиниця виміру, кількість та ціна товару, що підлягає поставці, умови та строки поставки товару і оплати товару.

На виконання умов Договору та Специфікацій позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 37688,28 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними №290502А/с3/01 від 29.05.2014 на суму 3559,32 грн, №170601А/с3/01 від 17.06.2014 на суму 3689,28 грн, №170602А/с3/01 від 17.06.2014 на суму 20924,28 грн, №270603А/с3/01 від 27.06.2014 на суму 3139,08 грн, №080703А/с3/01 від 08.07.2014 на суму 6376,32 грн, товарно-транспортними накладними №29241 від 29.05.2014, №294291 від 17.06.2014, №294314 від 27.06.2014, №294331 від 08.07.2014, податковими накладними та витягом з реєстру виданих податкових накладних.

Отримання відповідачем товару, зазначених у видаткових накладних, підтверджується підписом його представника на зазначених накладних, а також довіреностями №1150 від 26.05.2014, №1299 від 12.06.2014, №1441 від 27.06.2014, №1514 від 08.07.2014 відповідача на отримання товару від позивача.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.3 Договору порядок оплати: обумовленого в кожної конкретної узгодженої в специфікації партії товару.

У Специфікації №17 від 14.04.2014 до Договору сторонами погоджено наступні умови оплати: 90 календарних днів з дати постачання товару.

У Специфікації №18 пн від 16.06.2014 до Договору сторонами погоджено наступні умови оплати: 60 календарних днів з дати постачання товару.

Таким чином, товар отриманий за видатковою накладною №290502А/с3/01 від 29.05.2014 (поставлений на виконання Специфікації №17 від 14.04.2014 до Договору) відповідач зобовязаний був оплатити до 27.08.2014 включно, за видатковою накладною №170601А/с3/01 від 17.06.2014 (поставлений на виконання Специфікації №17 від 14.04.2014 до Договору) відповідач зобовязаний був оплатити до 15.09.2014 включно, за видатковою накладною №170602А/с3/01 від 17.06.2014 (поставлений на виконання Специфікації №18пн від 16.06.2014 до Договору) відповідач зобовязаний був оплатити до 18.08.2014 (з урахуванням того, що 60-й календарний день припадає на суботу - вихідний день, кінцевий строк оплати переноситься на наступний перший робочий день) включно, за видатковою накладною №270603А/с3/01 від 27.06.2014 (поставлений на виконання Специфікації №18пн від 16.06.2014 до Договору) відповідач зобовязаний був оплатити до 26.08.2014 включно, за видатковою накладною №080703А/с3/01 від 08.07.2014 (поставлений на виконання Специфікації №18пн від 16.06.2014 до Договору) відповідач зобовязаний був оплатити до 08.09.2014 (з урахуванням того, що 60-й календарний день припадає на суботу - вихідний день, кінцевий строк оплати переноситься на наступний перший робочий день) включно.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 37687,28 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість в сумі 37687,28 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 37687,28 грнє обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 28675,34 грн, 3% річних у розмірі 1661,80 грн та пеню у розмірі 3250,07 грн.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.6 Договору за порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла з моменту прострочення, від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за накладними №290502А/с3/01 від 29.05.2014, №170601А/с3/01 від 17.06.2014, №170602А/с3/01 від 17.06.2014, №270603А/с3/01 від 27.06.2014, №080703А/с3/01 від 08.07.2014. Крім того, у періоді нарахування пені з 06.02.2015 по 17.03.2015 за видатковою накладною №170601А/с3/01 від 17.06.2014 та у періоді нарахування пені з 06.02.2015 по 08.03.2015 за видатковою накладною №080703А/с3/01 від 08.07.2014 позивачем невірно застосовано загальну облікову ставку НБУ - 19,5%, оскільки, облікову ставку НБУ - 19,5% потрібно застосовувати по 03.03.2015, а з 04.03.2015 потрібно застосовувати облікову ставку НБУ - 30%.

Однак, за здійсненим судом перерахунком пені, її розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять відповідних заяв чи клопотань позивача.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення пені у розмірі 5214,10 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт неналежного виконання відповідачем зобовязання щодо оплати отриманого товару встановлений судом та відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також визнаються судом обґрунтованими та правомірними.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за спірними накладними та не враховано, що у 2016 році 366 днів, а також допущено арифметичні помилки.

Однак, за здійсненим судом перерахунком 3% річних, їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення 3% у розмірі 1661,80 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Рекомендаціями Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з вересня 2014 року по листопад 2016 року на загальну суму заборгованості за спірними видатковими накладними - 37687,28 грн, в той час коли прострочення виконання грошового зобовязання за видатковою накладною №170601А/с3/01 від 17.06.2014 настало з 16.09.2014, тобто у позивача відсутні підстави нарахування інфляційних втрат за вказаною видатковою накладною з вересня 2014 року, право нарахування інфляційних втрат за видатковою накладною у позивача настало з жовтня 2014 року. Таким чином, позивач мав право нараховувати інфляційні втрати з вересня 2014 року по листопад 2016 року на суму 33999,00 грн за видатковими накладними №290502А/с3/01 від 29.05.2014, №170602А/с3/01 від 17.06.2014, №270603А/с3/01 від 27.06.2014, №080703А/с3/01 від 08.07.2014.

За здійсненим судом перерахунком розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 28647,06 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський Машинобудівний Завод» (84603, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Катеринича,1, ідентифікаційний код 37735859) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агропромкомплект» (49055, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда, 31-А, ідентифікаційний код 33339135) заборгованість у розмірі 37687 (тридцять сім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 28 коп., пеню у розмірі 5214 (пять тисяч двісті чотирнадцять) грн 10 коп., 3% річних у розмірі 1661 (одна тисяча шістсот шістдесят одна) грн 80 коп., інфляційні втрати у розмірі 28647 (двадцять вісім тисяч шістсот сорок сім) грн 06 коп. та судовий збір у розмірі 1377 (одна тисячі триста сімдесят сім) грн 45 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 27.02.2017

Суддя М.В. Сажнева