РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/23312/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Міністерства оборони України

до публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1) Управління державної реєстрації Головного територіального управління

юстиції у місті Києві;

2) Управління державної реєстрації Головного територіального управління

юстиції у Київській області

про визнання права власності 1 461 970,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Рудник Ю.М. (довіреність № 220/485/6 від 26.12.2016);

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: Сінько А.А. (довіреність №7-5/452 від 16.02.2017),

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України (далі - позивач) до публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» (далі - відповідач) про визнання права власності 1 461 970,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення вимог договору від 19.02.2004 № 7/ЗІ-04 про новацію договору на пайову участь у будівництві житла від 26.12.2002, рішення від 27.10.2015 та ухвали від 19.05.2016 Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1469/15, не передано позивачу квартири, розташовані у будинку 44а по вул. Щорса в м. Києві: № 138, загальною площею 164,40 м.кв., загальною вартістю 1 079 011,00 грн; № 299 загальною площею 67,20 м.кв., загальною вартістю 89 244,00 грн, а також на квартиру № 31, розташовану в будинку 33в по вул. Цитадельній у м. Буча Київської області, загальною площею 59,30 м.кв., загальною вартістю 293 715,00 грн (далі - спірні об'єкти нерухомого майна).

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив визнати за ним право власності на вищевказані спірні об'єкти нерухомого майна.

Провадження у справі № 910/23312/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016, залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - третя особа 1) та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - третя особа 2), розгляд справи призначено на 24.01.2017.

23.01.2017 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав документи, витребувані ухвалою суду від 22.12.2016, для долучення до матеріалів справи.

24.01.2017 представники позивача та третьої особи 2 в судовому засіданні надали суду пояснення, представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача та третьої особи 1 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 22.12.2016 не виконали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 розгляд справи відкладено на 07.02.2017.

Судове засідання, призначене на 07.02.2017, не відбулось у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 розгляд даної справи призначено на 21.02.2017.

21.02.2017 представники позивача та третьої особи 2 в судове засідання з'явились, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи 1 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду від 22.12.2016, 24.01.2017 та 09.02.2017 не виконали.

Ухвали у даній справі надсилались, зокрема й відповідачу на його адресу місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і були повернуті відправнику за закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, що підтверджується поштовими поверненнями, долученими до матеріалів справи.

Однак, в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, відповідач вважається повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач у жодне судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин його неявки до суду не подав, правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та відзиву на позов не надав, а тому, відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа була розглянута за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 21.02.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників учасників судового процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

в провадженні Господарського суду Миколаївської області перебувала справа № 915/1469/15 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Міноборони України) до публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» (далі - ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд») про зобов'язання виконати умови договору.

Під час розгляду та вирішення вищевказаного спору Господарським судом Миколаївської області, зокрема, встановлено, наступне.

26.12.2002 між Міноборони України та ПАТ «Трест «Південьзахідтрансбуд» був укладений договір на пайову участь у будівництві житла. 19.02.2004 сторони уклали договір № 7/ЗІ-04 про новацію договору на пайову участь у будівництві житла від 26.12.2002, а в подальшому - додаткову угоду № 3 нього.

Так, предметом договору визначено будівництво в порядку пайової участі групи житлових будинків з об'єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціального та адміністративного призначення на вул. Щорса, 44 у Печерському районі м. Києва (п. 2.1.1 договору). Сторони визначили, що після введення об'єкта в експлуатацію Міноборони України отримує квартири, загальна площа яких становить 25% від загальної площі квартир, наступним чином: 300 кв.м. - безпосередньо в об'єкті будівництва; 5% від загальної площі квартир об'єкта (за вирахуванням зазначених 300 кв.м.) - у межах м. Києва; 20% від загальної площі квартир об'єкта - в інших регіонах України (п. 3.2.1 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2009). Розподіл об'єкта будівництва здійснюється сторонами після його здачі в експлуатацію (п. 3.3 договору).

Господарським судом Миколаївської області також встановлено, що будівництво об'єкта завершено, його введено в експлуатацію, що підтверджується сертифікатами відповідності, та 27.11.2014 присвоєно поштову адресу (вул. Щорса, 44-а). Згідно умов п. 3.2.1 договору, ПАТ «Трест «Південьзахідтрансбуд» зобов'язувалось передати Міноборони України 25% від загальної площі квартир в об'єкті будівництва - 19577,525 кв.м. загальної площі, з яких: 3615,505 кв.м. - в районах м. Києва та в населених пунктах в межах Київського гарнізону; 300,00 кв.м. - в об'єкті будівництва; 15662,02 кв.м. - в інших регіонах України. Проте, ПАТ «Трест «Південьзахідтрансбуд» свої зобов'язання за договором виконав частково та станом на серпень 2015 року передав Міноборони України 19336,90 кв.м. від загальної площі в об'єкті будівництва. Таким чином, залишок невиконаних зобов'язань ПАТ «Трест «Південьзахідтрансбуд» становить 240,625 кв.м.

У зв'язку з цим, 27.10.2015 Господарським судом Миколаївської області прийнято рішення у справі № 915/1469/15, що набрало законної сили, яким, зокрема, зобов'язано ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» виконати зобов'язання за договором від 19.02.2004 № 7/ЗІ-04 про новацію договору на пайову участь у будівництві житла від 26.12.2002 та передати Міноборони України квартири загальною площею 240,625 кв.м.: у межах Києва - площею 89,105 кв.м. орієнтовною вартістю 774 589,77 грн; в інших регіонах України - площею 151,52 кв.м. орієнтовною вартістю 952 606,24 грн.

19.05.2016 Господарським судом Миколаївської області винесена ухвала, якою змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 у справі № 915/1469/15 шляхом витребування у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міноборони України трьох квартир (загальною площею 290,9 кв.м.), а саме:

- за адресою: будинок 44а по вул. Щорса в м. Києві - квартира № 138 загальною площею 164,40 кв.м., загальною вартістю 1 079 011,00 грн та квартира № 299 загальною площею 67,20 кв.м., загальною вартістю 89 244,00 грн;

- за іншою адресою: будинок 33в по вул. Цитадельній у м. Буча Київської області - квартира № 31 загальною площею 59,3 кв.м., загальною вартістю 293 715,00 грн.

У зв'язку з тим, що ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» вимоги вищевказаних рішення від 27.10.2015 та ухвали від 19.05.2016 Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1469/15 не виконало та зазначені об'єкти нерухомого майна Міністерству не передало, Міноборони України звернулось до суду з даним позовом та просило визнати за ним право власності на три квартири загальною площею 290,9 кв.м., розташовані:

- у будинку 44а по вул. Щорса в м. Києві - квартира № 138 загальною площею 164,40 кв.м., загальною вартістю 1 079 011,00 грн та квартира № 299 загальною площею 67,20 кв.м., загальною вартістю 89 244,00 грн;

- у будинку 33в по вул. Цитадельній у м. Буча Київської області - квартира № 31 загальною площею 59,3 кв.м., загальною вартістю 293 715,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків визначено, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, частиною 4 вказаної статті встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, зокрема й право власності, виникають з моменту такої реєстрації.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту своїх прав і законних інтересів є визнання наявності або відсутності прав.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України).

Враховуючи, що відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст. 392 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 та від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15).

Судом встановлено, що право власності на спірні квартири № 138, № 299 та № 31 належить ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 73744156, № 73746664, № 73744545 від 23.11.2016 та № 78647102, № 78647180, № 78647280 від 23.01.2017, долученими до матеріалів справи.

Таким чином, на момент розгляду та вирішення судом даного спору Міноборони України права власності на спірні об'єкти нерухомого майна не набуло та їх власником не являється.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у статтях 335 (Набуття права власності на безхазяйну річ) і 376 (Самочинне будівництво). У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України). Стаття 392 Цивільного кодексу України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 06.07.2016 у справі № 3-576гс-16).

Звертаючись до суду з даним позовом Міноборони України просило визнати за ним право власності на спірні об'єкти нерухомого майна на підставі договору № 7/ЗІ-04 від 19.02.2004 про новацію договору на пайову участь у будівництві житла від 26.12.2002, рішення від 27.10.2015 та ухвали від 19.05.2016 Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1469/15.

Водночас, вищевказані договір № 7/ЗІ-04 від 19.02.2004, а також рішення від 27.10.2015 і ухвала від 19.05.2016 Господарського суду Миколаївської області не є тими правочинами або юридичними фактами з якими чинне законодавство України пов'язує виникнення у суб'єкта права власності.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства України та правові позиції Верховного Суду України, зважаючи на встановлену судом відсутність у Міноборони України, як позивача, права власності на спірні об'єкти нерухомого майна на момент подання даного позову, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Міноборони України про визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно є безпідставними, передчасними та задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу господарських витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача - Міноборони України, та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Міністерства оборони України відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 березня 2017 року.

Cуддя Я.А. Карабань