УХВАЛА

28 лютого 2017 року Справа № 913/467/14

Провадження №16/913/467/14

За позовом Державного підприємства Енергоринок, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, м.Луганськ

про стягнення 304390117 грн 56 коп.,

суддя Шеліхіна Р.М.,

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання" про розстрочку виконання рішення суду,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, представник за довіреністю від 21.12.16 №01/44-951Д;

від відповідача ОСОБА_2, представник за довіреністю від 01.01.17 №1,

В С Т А Н О В И В :

Суть спору: ухвалою господарського суду Луганської області від 05.05.2014 у справі №913/467/14 затверджено мирову угоду, укладену 25.04.2014 між Державним підприємством Енергоринок, вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, код 21515381, позивачем у справі, та Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання, кв. Гаєвого, 35-а, м. Луганськ, код 31443937, згідно якої відповідач зобов'язаний сплатити обумовлений сторонами борг в сумі 294998128 грн. 72 коп. в розстрочку, зі сплатою кінцевого платежу до 31.12.2016 за таким порядком:

-289 930 875,37 грн. основного боргу за електроенергію;

-1 049 267,66 грн. інфляційних нарахувань;

-З 924 905,69 грн. 3% річних;

-10 000,00 грн. штрафу;

-10 000,00 грн. пені;

-73 080,00 грн. судового збору.

До господарського суду Луганської області 06.02.2017 звернувся відповідач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання із заявою від 06.02.2017 №01-31/2/34 про розстрочку виконання рішення суду, в якій просить розстрочити виконання судового рішення господарського суду Луганської області від 05.05.2014р. у справі в частині зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» сплатити на користь Державного підприємства «Енергоринок» грошові кошти у сумі 127 053 910,26 гри. на 10 років, зі щомісячним платежем до останнього числа місяця відповідного періоду оплати за наступним графіком:

з лютого 2017 року по січень 2019 року (24 місяця) включно по 100 000,00 грн., з яких 50 000,00 грн. з призначенням платежу - в погашення основного боргу, 25 000,00 грн. з призначенням платежу - в погашення індексу інфляції та 25 000,00 грн. з призначенням платежу - в погашення 3% річних;

з лютого 2019 року по грудень 2026 року (95 місяців) включно по 1 312 145,00 грн., з яких 1 283 482,00 грн. з призначенням платежу - в погашення основного боргу, 2 235,00 грн. з призначенням платежу - в погашення індексу інфляції та 26 428,00 грн. з призначенням платежу - в погашення 3% річних;

у січні 2027 року платіж становить 135,26 гри., з яких 85,37 грн. з призначенням платежу - в погашення основного боргу, 11,28 грн. з призначенням платежу - в погашення індексу інфляції та 38,61 грн. з призначенням платежу - в погашення 3% річних.

На виконання рішення, станом на 31.01.2017р. ТОВ «ЛЕО» у добровільному порядку було сплачено на користь позивача:

- основний борг згідно із встановленим рішенням графіком у загальному розмірі 166 800 000,00 грн., у т. ч.:

- за 2014 рік - на суму 56 800 000,00 грн.;

-за 2015 рік - на суму 86 000 000,00 грн.;

-за 2016 рік - на суму 24 000 000,00 грн.

- штрафні санкції за 2014 рік у загальному розмірі 1 144 218,46 грн.

Таким чином, на день звернення з цією заявою загальна заборгованість відповідача становить 127 053 910,26 грн. Зазначений розмір заборгованості відповідача, що залишився не сплаченим згідно рішення, підтверджується актом звірки розрахунків ДП «Енергоринок» з ТОВ «ЛЕО» за продану з ОРЕ електроенергію станом на 01.07.2016р. та актом звірки розрахунків між ДП «Енергоринок» і Товариством по визнаних інфляційних, 3 % річних, штрафних санкціях та судових витратах станом на 01.07.2016р.

Заява про розстрочку мотивована: веденням підприємством діяльності в зоні проведення антитерористичної операції; великими фінансовими затратами на реконструкцію пошкоджених під час бойових дій основних засобів виробництва; відсутністю можливості отримувати плату за поставлену споживачам електричну енергію у звязку з відсутністю банківських платіжних систем; необхідністю отримання додаткових коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для виплати заробітної плати.

Також в заяві відповідач вказав про те, що на виконання постанови КМУ від 07.05.2015 №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» із змінами, які були внесені постановою КМУ від 25.05.2016 №368 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2015 р. №263», всі кошти, які надійшли на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання TOB «ЛЕО» (в межах встановленого НКРЕКП алгоритму) в період з 15.06.2016р. до 24.12.2016р., а саме 322 454 768,66 грн., були враховані як кошти на виконання зобовязань ТОВ «ЛЕО» за договором від 31.08.15 №11572/01, укладеним між сторонами по справі на купівлю-продаж різниці перетоків електричної електроенергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану (продавець в договорі позивач, покупець відповідач).

В результаті укладення цього договору, а також в результаті зменшення нормативу відрахувань коштів на поточний рахунок ТОВ «ЛЕО», як вказує відповідач в заяві про розстрочку, у грудні 2016 року та у січні 2017 року грошові кошти взагалі не надходили.

Крім зазначеного вище, відповідач вказує, що з 2015 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області (надалі - ГУ ДКСУ у Луганській області) було повністю припинено проведення розрахунків за спожиту електричну енергію бюджетними установами Луганської області на користь ТОВ «ЛЕО». Наслідком таких дій ГУ ДКСУ у Луганській області на сьогоднішній день є існування заборгованості бюджетних установ Луганської області перед ТОВ «ЛЕО» з оплати послуг з перетікання реактивної електричної енергії та з оплати штрафних санкцій за несвоєчасну оплату платежів за договорами постачання електроенергії у сумі понад 45 млн. грн.

Окрім вказаної заборгованості бюджетних установ Луганської області перед ТОВ «ЛЕО», також існує й заборгованість по розрахункам відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (надалі - Постанова №20), яка станом на 27.01.2017р. склала 48 609 641,00 грн. В заяві також зазначено про розмір дебіторської заборгованості, в тому числі комунальних підприємств по постачанню теплової енергії та води.

В якості доказів в підтвердження викладених в заяві доводів відповідач надав документи з виконавчого провадження по виконанню ухвали суду по даній справі (т.2,а.с.207-223), постанови НКРЕКП з додатками про алгоритм розрахунків та відповідним листуванням з приводу цих постанов (т.2,а.с.227-250, т.3,а.с.1-69), аудиторський звіт ТОВ «Аудиторська компанія «Аваль», м. Запоріжжя (т.3,а.с.71-135), сертифікат Торгово-промислової палати України від 30.09.14 №3914/05-4 (т.3,а.с.70), копії фотографічних знімків, на яких відображено руйнування будівель, приміщень та транспортних засобів (т.3,а.с.136-168), договір від 31.08.15 №11572/01, укладений між сторонами по справі на купівлю-продаж різниці перетоків електричної електроенергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану (т.3,а.с.170-173), договір від 28.03.08 №3969/02, за яким виник спір в даній справі (т.3,а.с.174-180), листування між керівниками підприємств-сторін у справі та листування керівника підприємства відповідача з НКРЕКП, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, головою Луганської обласної державної адміністрації і іншими особами. Довідками підприємства про стан заборгованості.

Позивач у судовому засіданні 28.02.17 надав заперечення на заяву відповідача, в якій вказав, що ухвала суду, якою затверджено мирову угоду по даній справі, не може бути предметом розстрочки, в тому числі в порядку ст.121 ГПК України, оскільки відсутній предмет розстрочки (присудження господарським судом до стягнення грошових коштів). У звязку з цим, як вказує позивач, суд не наділений повноваженнями розпоряджатися матеріальними і процесуальними правами сторін щодо укладення мирової угоди, в тому числі внесення змін до неї.

В підтвердження таких доводів позивач звертає увагу господарського суду на п.7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17,10,2012 №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України , відповідно до якого внесення в подальшому змін чи доповнень до укладеної й затвердженої судом мирової угоди чинним законодавством не передбачено.

Також позивач зазначає: у звязку з тим, що рішення по справі не приймалось, а суд постановив ухвалу про затвердження мирової угоди, відповідач не має права звертатись до суду з заявою про розстрочення виконання рішення, оскільки такі вимоги не узгоджується із обставинами даної справи.

В цих же запереченнях позивач вказує про законодавчо встановлену необхідність виконання судового рішення (Конституція України, ст.115 ГПК України»), а збитковість або відсутність грошових коштів у боржника (відповідача) не є підставою для невиконання рішення суду і не є підставою для надання судом розстрочки виконання рішення. В запереченні наведений аналіз практики Європейського суду з прав людини в частині необхідності виконання судових рішень.

Позивач, вказуючи про незадовільний фінансовий стан підприємства, вказує про запозичення кредитних коштів у розмірі 5 275 100 000,00грн. Крім того, в запереченні вказано про те, що підприємство позивача має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, у звязку з чим неналежне виконання ТОВ «ЛЕО» (відповідач) умов договорів має наслідком збільшення рівня заборгованості ДП «Енергоринок» перед виробниками електричної енергії. Загальний борг перед виробниками електричної енергії дорівнює 28 121 850 627,18грн.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухавши учасників судового засідання, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу вищої сили, суд дійшов висновку про задоволення заяви у повному обсязі за таких підстав.

Стаття 121 ГПК України має назву «Відстрочка або розстрочка виконання рішення, зміна способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови» і встановлює право суду відстрочити або розстрочити виконання - рішення, яким присуджено до стягнення грошові кошти або майно (або звернуто стягнення на майно); ухвали, якою закінчено вирішення спору і провадження у справі припинено повністю або в частині предмету спору; постанови господарського суду, які господарський суд виносить в справах про банкрутство.

Мирова угода, укладена сторонами по справі, є домовленістю сторін вирішити спір миром, тобто на взаємовигідних умовах, і без затвердження мирової угоди господарським судом вона не має статусу виконавчого документу і не може бути предявлена до примусового виконання а ні в державні, а ні в приватні органи виконавчої служби. До примусового виконання в органи виконання судових рішень предявляється акт судової влади (судовий документ) - ухвала господарського суду, постановлена при судовому розгляді справи за участю представників сторін. Ухвала суду про затвердження мирової угоди містить всі ознаки, встановлені приписами ст.ст.80,86 ГПК України, ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», як документ, постановлений судом, і як виконавчий документ, що може бути предявлений до примусового виконання в орган виконання рішення. В даному випадку судового рішення.

Таким чином, ухвала господарського суду, якою затверджено мирову угоду, укладену сторонами по справі, і яка підлягає виконанню, як і судове рішення про вирішення спору по суті, в примусовому порядку уповноваженими органами, підлягає розгляду в порядку приписів ст.121 ГПК України за заявою сторони. Відповідно, така заява може бути задоволена або в задоволенні заяви суд відмовляє і за підсумками судового розгляду заяви суд виносить ухвалу, а не вносить зміни в текст мирової угоди.

Слід вказати, вирішуючи питання в порядку ст.121 ГПК України, суд не вносить зміни а ні в рішення, а ні в ухвали, в тому числі в ухвали про затвердження мирової угоди. Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала. Пункт 7.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України наголошує на відсутності права у господарського суду вносити зміни в текст мирової угоди, поданий на затвердження суду, тобто в домовленість сторін з предмету судового спору в ході судового розгляду справи. В судовому засіданні суд вирішує питання: затвердити мирову угоду або відмовити сторонам у її затвердженні, і з цього приводу суд постановляє ухвалу.

Норма ст.121 ГПК України передбачає наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до правил ст. 33 ГПК України заявник (відповідач) повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а позивач як на підставу своїх заперечень - до суті спору. Згідно з вимогами ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

При розгляді заяви відповідача (боржника у виконавчому провадженні, за яким проводиться стягнення на підставі ухвали суду від 05.05.14 по даній справі, якою затверджено мирову угоду) суд в порядку ст.43 ГПК України оцінив надані сторонами докази в підтвердження своїх вимог і заперечень. Суд врахував інтереси обох сторін спору, як того вимагає закон і принципи судового процесу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» на даний час веде свою ліцензійну діяльність по постачанню та передачі електроенергії на всій території Луганської області і на контрольованій державою, і на непідконтрольній.

Неможливість виконати свої обовязки перед позивачем по виконанню ухвали суду від 05.05.14, якою затверджено мирову угоду, відповідач підтверджує настанням для нього обставин непереборної сили проведенням бойових дій на території Луганської області, в результаті чого постраждало майно підприємства, в тому числі і основні засоби виробництва: електричні підстанції, повітряні лінії електричних мереж, службові та виробничі приміщення, транспорт підприємства та інше майно.

З матеріалів справи вбачається, що дані події засвідчені сертифікатом Торгово-промислової палати України від 22.08.14 №2563/05-04 (т.3,а.с.109) про форс-мажорні обставини. Вказаним сертифікатом Торгово-промислова палата України підтвердила настання для ТОВ «ЛЕО» обставин форс-мажору, які передбачені умовами договору від 28.03.2007р. №3969/02, за яким йдеться спір в даній справі. Згідно сертифіката, початок дії обставин форс-мажору - 14.04.2014р., дату закінчення терміну дії обставин форс-мажору встановити неможливо.

Також обставини, які ускладнюють виконання рішення, підтверджені аудиторським звітом ТОВ «Аудиторська компанія «Аваль», м. Запоріжжя (т.3,а.с.71-135), згідно висновків якого фінансовий стан відповідача станом на 01.04.16, не надає можливості в повній мірі виконувати свої зобовязання,зокрема, здійснити погашення накопиченої заборгованості перед ДП «Енергоринок» (позивач).

Заборгованість на користь відповідача з розрахунків відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» станом на 27.01.2017р. склала 48 609 641,00 грн. (т.3,а.с.213).

На виконання постанови КМУ від 07.05.2015 №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» із змінами, які були внесені постановою КМУ від 25.05.2016 №368 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2015 р. № 263», всі кошти, які надійшли на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання TOB «ЛЕО» в період з 15.06.2016р. до 24.12.2016р., а саме 322 454 768,66 грн., були враховані як кошти на виконання зобовязань ТОВ «ЛЕО» за договором від 31.08.15 №11572/01, укладеним між сторонами по справі на купівлю-продаж різниці перетоків електричної електроенергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану (продавець в договорі позивач, покупець відповідач).

Алгоритми розрахунків відповідача за спожиту електроенергію, в результаті яких відповідач позбавлений можливості використовувати власні кошти на свої потреби, підтверджуються постановами НКРЕКП з додатками про алгоритм розрахунків та відповідним листуванням з приводу цих постанов (т.2,а.с.227-250, т.3,а.с.1-69). Відповідно до постанови НКРЕКП від 29.10.2015р. №2659 з ТОВ «ЛЕО» може бути стягнута у будь-який момент за окремим рішенням Ради оптового ринку електричної енергії України додаткова кредиторська заборгованість перед ДП «Енергоринок» в сумі 173935,98 тис. грн.

Розмір загальної дебіторської заборгованості усіх споживачів перед TOB «ЛЕО» за спожиту активну електричну енергію, в тому числі і підприємств, відключення яких від постачання електроенергії є неможливим і забороненим законодавчо, станом на 01.01.2017р. складає 5 461 883,0 тис. грн., що підтверджено довідкою підприємства від 27.01.17 №01-31/2/23 (т.3,а.с.128). Слід також вказати, що постановою правління Національного банку України від 06.08.14 №466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» на території, неконтрольованій українською державною владою, призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій.

Довідками підприємства підтверджено також те, що роботи по реконструкції та відновленню основних засобів виробництва, пошкоджених у звязку із проведенням бойових дій в Луганській області, відповідач проводив за власні кошти (т.2,а.с.224-226).

Доводи позивача в частині незадовільного фінансового стану підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави в сфері паливно-енергетичного комплексу України (постанова КМУ від 04.03.15 №83), також підтверджені належними та допустимими доказами, які маються в матеріалах справи. Підприємство змушено отримувати в позику грошові кошти для розрахунків з виробниками електроенергії. Для оплати товарної продукції січня 2017 квітня 2017 року перед деякими виробниками електроенергії, згідно рішень Ради ОРЕ, ДП "Енергоринок» залучено 5 275 100 000, 00 грн. кредитних коштів, що підтверджується відповідною довідкою (довідка додана до матеріалів справи). Спрямування на оплату вугільної продукції у відповідності до розпорядження КМУ №765-р від 24.07.2015 - 1 875 100 000, 00 грн., що підтверджується відповідною довідкою в матеріалах справи.

Таким чином, суд врахував матеріальні інтереси сторін справи, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача за невиконання зобовязань перед позивачем, наявність інфляційних процесів в економіці держави і інших процесів, і дійшов висновку про те, що обидва підприємства, які діють в сфері паливно-енергетичного комплексу України на даний час, здійснюють свою діяльність в досить важких умовах, які склались на ринку виробництва, передачі та споживання електроенергії, і полягають, в тому числі, у недостатності грошових коштів для ведення такої діяльності.

Але, як вказав в своїх запереченнях позивач, і як наголошує закон, відсутність грошових коштів не є підставою для невиконання зобовязань. Тому слід враховувати ті умови і обставини, в яких підприємства сторони по справі здійснюють свою діяльність.

Підприємство відповідача вимушено вести свою діяльність на території проведення антитерористичної операції: на території, де відбулись руйнування основних засобів виробництва, які необхідно відновляти; на території, де відповідач не має достатнього впливу на боржників і зобовязаний поставляти електроенергію, в тому числі і в бюджетні установи і на стратегічні обєкти; на територію, де відсутня розрахункова банківська система і встановлено призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій.

Також слід вказати, що в матеріалах справи відсутні докази того, що по відношенню до підприємства позивача, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), змушена приймати заходи, направлені на відрахування власних грошових коштів з банківських рахунків за особливими алгоритмами розподілу коштів.

За таких підстав суд дійшов висновку, що підприємство відповідача здійснює свою діяльність у важких умовах частково на території проведення антитерористичної операції, з необхідністю відновлювати основні засоби виробництва і безперешкодно забезпечувати споживачів електричною енергією, навіть при вказаних розмірах дебіторської заборгованості, у звязку з чим у відповідача недостатньо грошових коштів на погашення заборгованості перед позивачем, в тому числі і по ухвалі суду по даній справі від 05.05.14., яка складає 127 053 910,26 грн. і узгоджена сторонами по справі.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про існування підстав для надання відповідачу розстрочки виконання рішення по справі ухвали від 05.05.14, якою затверджено мирову угоду, і задоволення заяви відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання від 06.02.2017 №01-31/2/34 про розстрочку виконання рішення суду - повністю.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.86,121 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання від 06.02.2017 №01-31/2/34 про розстрочку виконання рішення суду від 05.05.14 задовольнити повністю.

2. Розстрочити виконання судового рішення ухвали від 05.05.2014р. про затвердження мирової угоди в частині зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Луганськ, квартал Гайового, 35 , ід. код 31443937 (адреса для листування: м.Старобільськ, вул. Горького, 123) на користь Державного підприємства «Енергоринок», м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ід. код 21515381 на суму залишку несплачених грошових коштів у розмірі 127 053 910,26 грн. Проводити стягнення протягом 10 років зі щомісячним платежем до останнього числа місяця відповідного періоду оплати за наступним графіком:

з лютого 2017 року по січень 2019 року (24 місяця) включно по 100 000,00 грн., з яких 50 000,00 грн. з призначенням платежу - в погашення основного боргу, 25 000,00 грн. з призначенням платежу - в погашення індексу інфляції та 25 000,00 грн. з призначенням платежу - в погашення 3% річних;

з лютого 2019 року по грудень 2026 року (95 місяців) включно по 1 312 145,00 грн., з яких 1 283 482,00 грн. з призначенням платежу - в погашення основного боргу, 2 235,00 грн. з призначенням платежу - в погашення індексу інфляції та 26 428,00 грн. з призначенням платежу - в погашення 3% річних;

у січні 2027 року 135,26 грн., з яких 85,37 грн. з призначенням платежу - в погашення основного боргу, 11,28 грн. з призначенням платежу - в погашення індексу інфляції та 38,61 грн. з призначенням платежу - в погашення 3% річних.

3. Виконання ухвали суду від 05.05.14 по даній справі виконувати з урахуванням даної ухвали.

4. Строк предявлення ухвали до виконання три роки з дня набрання даної ухвали законної сили.

Ухвала набирає законної чинності в день її проголошення.

Суддя Р. Шеліхіна