ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.03.2017 справа № 904/1058/17
За позовом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, м. Нікополь

до Приватного підприємства "СТАЛКЄР", м. Нікополь

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, м. Нікополь

про стягнення 20 887,44 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 1784 від 11.04.2016 року

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Нікопольська міська рада Дніпропетровської області (далі - позивач) звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "СТАЛКЄР" (далі - відповідач) про стягнення 20 887,44 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди землі від 25.05.2016 року, в частині розрахунків за оренду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 року порушено провадження у справі № 904/1058/17, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 07.03.2017. Крім того, ухвалою суду від 01.02.2017 було залучено до участі у справі № 904/11912/16 третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача - Нікопольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

07.03.2017 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 31 644,47 грн.

Повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.39).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник третьої особи у судове засідання також не з'явився. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Але до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній підтримує заявлені позовні вимоги.

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника третьої особи за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог, підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

У судовому засіданні 07.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі (далі - Договір оренди), відповідно до умов п. 1 якого, позивач передає на підставі рішення сесії Нікопольської міської ради від 21 серпня 2015 року № 72-64/VІ, а відповідач приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування будівель торгівлі, код цільового використання - 03.07, яка знаходиться: м. Нікополь, вул. В. Усова, 36-а (кадастровий номер земельної ділянки :03:009:0013).

За приписами п. 2. Договору оренди, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0332 га.

У п. 5. Договору оренди вказано про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 522 186,20 грн. за 0,0332 га.

Як зазначено у п. 8. Договору оренди, договір укладено на 3 (три) роки.

Відповідно до п. 9 Договору оренди, орендна плата вноситься відповідачем у грошовій формі у вигляді відсотків від діючої нормативно-грошової оцінки земель міста Нікополь із врахуванням щорічного коефіцієнту індексації. Розмір орендної плати складає 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 62 662,34 грн. за 1 (один) рік.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії та без урахування індексів інфляції (п. 10 Договору оренди).

Згідно з п. 11 Договору оренди, орендна плата вноситься у такі строки - до 30 числа кожного місяця, рівномірно за кожен місяць.

Пунктом 12 Договору оренди передбачено, що розмір оренди переглядається у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами.

У разі необхідності, за домовленістю сторін, рішенням сесії Нікопольської міської ради розмір, порядок, строки та умови сплати орендної плати можуть змінюватись, що встановлюється додатковою угодою (п. 13 Договору оренди).

Положеннями п. 27 Договору оренди передбачено, що позивач має право вимагати від відповідача своєчасної сплати орендної плати; зміни розміру, умов та строків орендної плати, якщо мають місце умови, викладені у пункті 13 цього договору.

Відповідач в свою чергу, відповідно до умов п. 30 Договору оренди, зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі, згідно до умов цього договору, сплачувати орендну плату.

За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору (п. 39 Договору оренди).

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 41 Договору оренди).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права 26.05.2016 зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,0332 га по вул. В.Усова, буд.36-а.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору оренди, позивач передав, а відповідач прийняв в оренду земельну ділянку, що підтверджує Акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 08.06.2016 року.

10.06.2016 до позивача надійшла заява відповідача стосовно перегляду розміру ставки орендної плати за землю.

Згідно протоколу № 31 засідання постійної комісії Нікопольської міської ради з питань містобудування, землекористування та охорони навколишнього середовища від 18.08.2016 року членами комісії був розглянутий проект рішення про зменшення відсотку орендної плати відповідача, результатом розгляду вказано проекту рішення було відмовлено у зменшенні відсотку орендної плати.

Відповідно до інформації, наданої Нікопольською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, станом на 01.11.2016 заборгованість відповідача з орендної плати за землю становить 10 443,72 грн.

23.11.2016 відповідачу було направлено повідомлення від 22.11.2016 № 10/08/0228-6263 стосовно погашення заборгованості по орендній платі у розмірі 10 443,73 грн.

Згідно листа Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 11.01.2017 № 67/10/04-07-170 станом на 01.01.2017 року податкова заборгованість на вказану земельну ділянку становила 20 887,44 грн.

Листом від 06.03.2017 № 2347/10/04-07-17 Нікопольська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області повідомила про те, що станом на 07.03.2017 року заборгованість відповідача по орендній платі складає 31 644,47 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за землю у розмірі 31 644,47 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору оренди на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним, Податковим та Цивільними кодексами України, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Крім того, за приписами п. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначено у ст. 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, тому що вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

З огляду на вищезазначене, господарський суд вважає, що укладений між сторонами Договір оренди землі, відповідає вимогам ст.ст. 15, 21 Закону України "Про оренду землі" та Типовій формі договору оренди землі, яка затверджена Кабінетом Міністрів України.

Викладене є підставою для задоволення позову, оскільки зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по справі покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 286 Господарського кодексу України, ст. 96 Земельного кодексу України, ст.ст. 13, 21 Закону України "Про оренду землі", ст. 290 Податкового кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "СТАЛКЄР" (53200, АДРЕСА_1, ) на користь Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.Електрометалургів, буд. 3, ) заборгованість з орендної плати за землю у розмірі 31 644,47 грн. (тридцять одна тисяча шістсот сорок чотири грн. 47 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 09.03.2017

Суддя ОСОБА_2