ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 березня 2017 р. Справа № 903/125/17

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Наш продукт плюс

до Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТИНІУМ-ТРЕЙД

про стягнення 84 104,60грн.

Суддя: Філатова С.Т.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 03.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 25.01.2017р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

В судовому засіданні 02.03.2017р. згідно зі ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТИНІУМ-ТРЕЙД про стягнення 90 137,08грн., в тому числі 70 110,06грн. боргу за отриманий товар згідно договору поставки №191-ПК-14 від 28.10.2014р., 8 194,81грн. пені за період з 07.04.2016р. по 15.01.2017р., 4 956грн. інфляційних втрат, 876,09грн. річних за період з 07.04.2016р. по 15.01.2017р. відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовано таким:

28 жовтня 2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю Наш продукт плюс та товариством з обмеженою відповідальністю "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД" укладений договір поставки №191-ПК-14, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти цей товар і здійснити оплату відповідно до умов цього договору (п.2.1).

Відповідно до п. п. 8.2.1. договору в редакції, узгодженій протоколом розбіжностей, покупець здійснює оплату за поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника: молочна продукція - протягом 21 календарних днів з моменту поставки; ковбасні вироби - протягом 30 календарних днів з моменту поставки; морозиво, заморожені півфабрикати, майонез - протягом 70 календарних днів з моменту поставки.

На виконання умов договору у період з 28.01.2016 р. по 23.08.2016 р. позивачем був поставлений, а відповідачем прийнятий передбачений умовами договору товар на загальну суму 76 110,06грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними представниками сторін без зауважень та скріпленими печатками.

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання з поставки товару відповідачу, відповідач всупереч умовам укладеного договору у встановлені строки свої зобов'язання щодо своєчасної оплати прийнятого за договором товару не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою суду від 21.02.2017р. розгляд справи згідно ст. 77 ГПК України відкладався. Зобовязано відповідача подати суду пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, докази оплати, у випадку заперечень щодо розрахунків подати контррозрахунок.

У судовому засіданні 02.03.2017р. представник позивача в межах повноважень, визначених довіреністю від 03.01.2017р., звернувся до суду із заявами про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача 45 275,54грн. основного боргу, 3 217,08грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2016р. по 15.02.2017р., 533,00грн. річних за період з 01.09.2016р. по 15.02.2017р.; 5 078,98грн. пені; підтвердив сплату відповідачем 30 000,00грн. заборгованості, в цій частині просив провадження у справі припинити.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідача та інших осіб, судом прийняті заяви представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, нова ціна позову 84 104,60грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.03.2017р. засвідчив про сплату заборгованості в розмірі 30 000,00грн., на підтвердження долучив платіжне доручення №954 від 13.02.2017р. із зазначенням призначення платежу за морозиво згідно договору №191-пк-14 від 28.10.2014р. Визнав залишок основного боргу.

Долучив акт звірки взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.01.2017р. по 31.01.2017р., в якому зазначено сальдо на користь позивача в розмірі 76 049,44грн.

Господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, -

встановив:

28.10.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю Наш продукт плюс (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю КОНТИНІУМ-ТРЕЙД (покупець) (на підставі повноважень, визначених Положенням про Київську філію ТзОВ КОНТИНІУМ-ТРЕЙД, затвердженим протоколом зборів учасників ТзОВ КОНТИНІУМ-ТРЕЙД №04/13 від 13.03.2013р., довіреності від 02.07.2014р., а.с. 87-96) було укладено договір поставки №191-ПК-14 з протоколом розбіжностей та додатковою угодою, відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець прийняти цей товар і здійснити оплату відповідно до договору (а.с. 15-25).

У п. 6.1 договору сторони обумовили, що поставка товару здійснюється товарними партіями відповідно до замовлень покупця.

Згідно з п.п. 6.13, 7.1 договору передача товару постачальником і його приймання покупцем по найменування, кількості (вазі), якості і ціні проводиться на підставі накладної відповідно до погодженого сторонами замовлення. Перехід права власності на товар та ризику випадкової загибелі чи пошкодження відбувається з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, що засвідчує момент передачі товару покупця.

Товариство з обмеженою відповідальністю Наш продукт плюс відпустило товариству з обмеженою відповідальністю КОНТИНІУМ-ТРЕЙД товар по накладних за період з 28.01.2016р. по 23.08.2016р. на загальну суму 76 110,06 грн. ( а.с. 26-66).

Відпуск та отримання товару стверджуються відмітками представника відповідача про отримання на накладних. Підпис скріплено печаткою ТзОВ КОНТИНІУМ-ТРЕЙД. Товар прийнято без претензій до якості та кількості, про що зроблено відповідні відмітки (а.с. 26-66).

Згідно п. 8.2.1 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 28.10.2014р., а.с. 24) покупець здійснює оплату за поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника: молочна продукція протягом 21 календарного дня з моменту поставки; ковбасні вироби протягом 30 календарних днів з моменту поставки; морозиво, заморожені півфабрикати, майонез протягом 70 календарних днів з моменту поставки.

Відповідач отриманий товар на суму 76 110,06 грн. не оплатив, що спричинило звернення кредитора з позовом до суду.

Внаслідок дій позивача по відпуску товару між сторонами виникло зобовязання, врегульоване ст.265 ГК України, ст. 712 ЦК України, згідно яких одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Договір поставки №191-ПК-14 від 28.10.2014р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був. Протилежного суду не доведено.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 8.2.1 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 28.10.2014р., а.с. 24) покупець здійснює оплату за поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника: молочна продукція протягом 21 календарного дня з моменту поставки; ковбасні вироби протягом 30 календарних днів з моменту поставки; морозиво, заморожені півфабрикати, майонез протягом 70 календарних днів з моменту поставки.

Під час провадження у справі відповідачем сплачено 30 000,00грн. основного боргу, що стверджується платіжним дорученням №954 від 13.02.2017р. з призначенням платежу за морозиво згідно договору №191-пк-14 від 28.10.2014р. (а.с. 111).

Представник позивача підтвердив сплату 30 000,00грн. основного боргу.

В частині стягнення 30 000,00грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню згідно п.11 ч. 1 ст.80 ГПК України у звязку з відсутністю предмету спору (сплатою відповідачем заборгованості після звернення кредитора з позовом до суду).

З урахуванням часткової оплати, заборгованість за отриманий товар становить 45 275,54грн., стверджується договором поставки 191-пк-14 від 28.10.2014р., протоколом узгодження розбіжностей від 28.10.2014р., додатковою угодою від 28.10.2014р. (а.с. 15-25), накладними за період з 28.01.2016р. по 25.05.2016р. (а.с. 26-66), актом звірки взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.01.2017р. по 31.01.2017р. (а.с. 110), платіжним дорученням №954 від 13.02.2017р. (а.с. 111), відповідачем визнана та підлягає до стягнення в силу ст.ст. 193, 265 ГК України, ст. ст. 692, 712 ЦК України.

Договором поставки №191-пк-14 від 28.10.2014р. (п. 10.5) передбачено, що у разі несвоєчасної оплати покупцем поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від вартості поставленого, але неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог від 02.03.2017р. нараховано пеню у розмірі 5 078,98грн., виходячи із подвійної облікової ставки НБУ, за період з 01.09.2016р. по 15.02.2017р. (по кожній накладній окремо).

Розрахунок нарахування пені перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Нарахована позивачем пеня за період з 01.09.2016р. по 15.02.2017р. в розмірі 5 078,98грн., відповідачем не заперечена, є підставною і підлягає до задоволення в силу ст.ст. 230-232, 343 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань ", п.10.5 договору.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у Листі від 01.07.2014р. «ОСОБА_1 практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» зауважив, що за змiстом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування iнфляцiйних витрат на суму боргу та трьох процентiв рiчних входять до складу грошового зобовязання i є особливою мiрою вiдповiдальностi боржника (спецiальний вид цивiльно-правової вiдповiдальностI) за прострочення грошового зобовязання, оскiльки виступають способом захисту майнового права та iнтересу, який полягає у вiдшкодуваннi матерiальних втрат (збиткiв) кредитора вiд знецiнення грошових коштiв внаслiдок iнфляцiйних процесiв та отримання компенсацiї (плати) вiд боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові .

Позивачем з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог від 02.03.2017р. відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 533,00грн. річних за період 01.09.2016р. по 15.02.2017р. та 3 214,08грн. інфляційних втрат за період з вересня 2016р. по лютий 2017р. (по кожній накладній окремо). Розрахунок нарахування річних перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення річних та інфляційних втрат, суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України, відповідачем не заперечені та підлягають до задоволення згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки спір в частині задоволених вимог до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 029,26грн. (пропорційно сумі задоволених позовних вимог) слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 174, 193, 265, 343 ГК України, ст.ст. 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 44, 49, п.11 ч. 1 ст.80, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТИНІУМ-ТРЕЙД, м.Луцьк, проспект Соборності, 43,

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш продукт плюс», м. Київ, вул.. Колекторна, буд. 3,

45 275,54грн. основного боргу, 3 214,08грн. інфляційних втрат, 533,00грн. річних, 5 078,98грн. пені, 1 029,26грн. витрат по сплаті судового збору. Всього 55 130,86грн.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.Провадження у справі в частині стягнення 30 000,00грн. основного боргу припинити.

Відповідно до ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Повне рішення складено

03.03.2017р.

Суддя С.Т.Філатова