ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.02.2017 Справа № 904/1157/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "КОРАДО-ІМПЕКС", м. Дніпро

до Товариства з додатковою відповідальністю "КАМ'ЯНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення боргу у розмірі 66 727,52 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 72 від 27.02.2017р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "КОРАДО-ІМПЕКС" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить з Товариства з додатковою відповідальністю "КАМ'ЯНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" суму основного боргу у розмірі 58 800,00 грн., пеню 1 849,38 грн., 10% штрафу 5 880,00 грн., 3% річних - 198,14 грн. за договором поставки № 12 від 14.01.2016р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що в довіреності № 21 від 28.01.2016р. на отримання цукру помилково вказано договір № 20 від 16.01.2014р. коли необхідно було вказати договір № 12 від 14.01.2016р. Помилка допущена з боку відповідача.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов не надав.

Суд вважає, що відповідач про розгляд справи в господарському суді був повідомлений належним чином на підставі наступного.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.(п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.)

Так, ухвалу про порушення провадження у справі № 904/1157/17 від 07.02.2017р. відповідач отримав 10.02.2017р., про що свідчить поштове повідомлення № 030 (а.с. 26).

Відповідно до приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідач знав про наявність в господарському суді справи, він не був позбавлений можливості після отримання ухвали про порушення провадження у справі зясувати як в телефонному режимі, так і на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень про стан розгляду справи та надати свої заперечення на позов та докази в їх обґрунтування.

Також в ухвалі про порушення провадження у справі, яка була отримана відповідачем зазначено, що інформацію про дату та час розгляду справи можна отримати за електронною адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/.

Всупереч цьому, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами та не вжив заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи не заявлялись.

В судовому засіданні 27.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційною фірмою "КОРАДО-ІМПЕКС" (далі - Позивач, Постачальник) та Товариством з додатковою відповідальністю "ДНІПРОДЗРЖИНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ", яке в подальшому змінило назву на Товариство з додатковою відповідальністю "КАМ'ЯНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" (далі - Відповідач, Покупець) укладено договір поставки № 12 (далі - Договір). 25.08.2016р. сторонами укладено додаткову угоду до спірного договору.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязується відвантажити та передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується його прийняти та оплатити на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. Договору найменування товару: сахар-пісок білий кристалічний.

Кількість товару, вартість кожної поставленої партії товару вказується в накладній, яка є невідємною частиною цього договору та має силу специфікації до цього договору (п. 2.2. Договору).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що поставка товару по цьому договору здійснюється на умовах визначених в специфікаціях до цього договору, які є невідємною частиною цього договору та у відповідності до вимог Інкотермс 2010.

У відповідності до п. 4.2. Договору перехід права власності до покупця виникає в момент передачі товару по видатковим накладним. З моменту переходу права власності на товар всі ризики його пошкодження, втрати, знищення, хімічного впливу переходять від постачальника до покупця.

Згідно п. 7.1. Договору умови та порядок розрахунків за поставлений товар узгоджуються сторонами в специфікаціях на кожну замовну партію товару.

Пунктом 7.2. Договору встановлено вид розрахунків: безготівковий розрахунок, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в національній валюті України. При поставці з відстрочення оплати, у випадку, якщо строк оплати випадає на не банківський день, то оплата переноситься на перший банківський день, наступний за ним.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016р. (п. 12.1. Договору).

Відповідно до п. 12.2. Договору якщо ні одна зі сторін письмово не заявила другій стороні про своє бажання розірвати цей договорі за 14 календарних днів до закінчення строку його дії, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік.

На виконання умов договору сторонами підписано Специфікації № 25 від 15.12.2016р. та № 26 від 16.12.2016р.

В специфікації № 25 встановлено відстрочку оплати 5 календарних днів та строк оплати - до 20.12.2016р., в специфікації № 26 встановлено відстрочку оплати 5 календарних днів та строк оплати - до 21.12.2016р.

Як зазначив позивач, на виконання умов договору ним поставлено відповідачеві товар на загальну суму 58 800,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0001188 від 16.12.2016р. на суму 29 400,00 грн. та № РН-0001189 від 16.12.2016р. на суму 29 400,00 грн. (а.с. 24), які підписані повноважними представника сторін та скріплена печатками їх підприємств.

Відповідач не розрахувався за поставлений товар, на підставі чого у нього виникла заборгованість у сумі 58 800,00 грн., що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На час розгляду справи відповідачем позовні вимоги не спростовані, суму боргу за поставлений товар не сплачено.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у сумі 58 800,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 1 849,38 грн., 3% річних - 198,14 грн. за період з 21.12.2016р. по 30.01.2017р. та 10% штрафу 5 880,00 грн.

Пунктом 8.4. Договору встановлено, що за несвоєчасну або неповну оплату вартості отриманого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, які діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків до моменту повного виконання свого обовязку по оплаті. За несвоєчасну або не повну оплату вартості поставленого товару, покупець, крім пені сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% від суми поставленого товару, але не оплаченого.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Перевіривши розрахунки надані позивачем, судом встановлено, що пеня за період з 21.12.2016р. по 30.01.2017р. становить 1 848,02 грн. та підлягає до стягнення.

В частині стягнення пені у сумі 1,36 грн. слід відмовити.

Нарахування 10% штрафу у сумі 5 880,00 грн. є правомірним та підлягає до стягнення.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3 % річних за період з 21.12.2016р. по 30.01.2017р. становлять 198,00 грн. та підлягають до стягнення.

В частині стягнення 3 % річних у сумі 0,14 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В силу вказаної норми обовязок доведення обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 58 800,00 грн., пеню 1 848,02 грн., 3% річних 198,00 грн., штраф -5 880,00 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 267 525, 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "КАМ'ЯНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" (51914, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Кам'янське, вул. Романківська, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "КОРАДО-ІМПЕКС" (49017, м. Дніпро, вул. Коксова, буд. 12, ) суму основного боргу у розмірі 58 800,00 грн. (п'ятдесят вісім тисяч вісімсот грн. 00 коп.), пеню 1 848,02 грн. (одна тисяча вісімсот сорок вісім грн. 02 коп.), 3% річних 198,00 грн. (сто дев'яносто вісім грн. 00 коп.), штраф - 5 880,00 грн. (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору 1 599,96 грн. (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дев'ять грн. 96 коп.), про що видати наказ.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 01.03.2017

Суддя ОСОБА_2