ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017р. cправа№ 914/29/17

за позовом: Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області, м. Миколаїв Львівська область

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Миколаїв Львівська область

про стягнення 8 353,13грн.

cуддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Вітрів І.Ю.- представник

від відповідача: не з'явився

На розгляд до Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 2 027, 39 грн., заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 614, 83 грн. та неустойку в розмірі 5 710,90 грн.

Ухвалою господарського суду від 05.01.2017р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 31.01.2017р.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду від 31.01.2017р. та 14.02.2017р.

В судових засіданням представник позивача підтримував заявлені позовні вимоги, просив суд позов задоволити. Крім того, в останньому судовому засіданні 07.03.2017р. представником було подано суду додаткові письмові пояснення в частині позовних вимог, що стосуються стягнення з відповідача заборгованості по використаній за час орендних відносин електроенергії.

Відповідач в жодне судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, вимоги попередніх ухвал суду не виконав.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу передбачені ст. 22ГПК України права, як сторони в процесі (зокрема відкладався розгляд справи для надання можливості реалізації своїх прав сторонами), а тому суд, в межах процесуального Закону (ст.ст.43,69,75 ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши подані докази, суд встановив наступне:

22.08.2006р. між територіальною громадою м. Миколаєва Львівської області в особі Миколаївської міської ради (позивачем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) було укладено договір оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1, в приміщенні Миколаївського міського Палацу культури.

Рішеннями сесії Миколаївської міської ради Львівської області договірні відносини між сторонами пролонговувалися на раніше зазначених у договорі умовах. Зокрема, остання пролонгація договору відбулася за рішенням сесії від 30.08.2011р. №294 на строк до 22.08.2016р.

Як стверджує позивач, в подальшому по закінченні строку дії договору (22.08.2016р.) сторони договір не продовжували, однак відповідач приміщення не повертав, натомість, продовжував ним користуватися.

Так, рішенням господарського суду Львівської області від 24.10.2016р. у справі№914/2276/16 відповідача по даній справі зобов'язано було повернути орендоване нежитлове приміщення його власнику - Миколаївській міській раді.

З матеріалів справи вбачається, що 16.12.2016р. відповідачем було звільнено спірне приміщення та повернуто його позивачу.

У позовній заяві та своїх письмових поясненнях позивач зазначає, що станом на момент припинення договору оренди (22.08.2016р.) у відповідача по справі була наявна заборгованість з орендної плати на суму 2 027,39 грн. та борг за використану електроенергію в сумі 614,83 грн. (за лютий, березень та жовтень 2016р.), що підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком, а також листами позивача про необхідність сплати орендних платежів від 10.08.2016р., 15.09.2016р., 11.10.2016р., 07.11.2016р., 05.12.2016р. та 26.12.2016р.

Крім того, з моменту припинення договору по фактичне звільнення приміщення відповідачем (з 23.08.2016р. по 16.12.2016р.) останній продовжував користуватися майном в позадоговірному порядку. Тому, позивач, на підставі ч. 2. ст. 785 ЦК України, здійснив нарахування неустойки в розмірі подвійної місячної орендної плати в сумі 5 710,90 грн.

В позасудовому порядку позивач просив відповідача погасити вказані вище суми боргу, про що свідчать долучені до матеріалів справи листи від 10.08.2016р., 15.09.2016р., 11.10.2016р., 07.11.2016р., 05.12.2016р. та 26.12.2016р.

З огляду на те, що відповідач добровільно заборгованість не сплатив, на отримані від Миколаївської міської ради листи не реагував - позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 2 027, 39 грн., заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 614, 83 грн. та неустойку в розмірі 5 710,90 грн. - в судовому порядку.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення частково. При цьому, суд виходить із наступного:

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Враховуючи те, що спірні правовідносини у даній справі виникли із орендних правовідносин, то при вирішенні спору слід керуватися нормами Цивільного і Господарського кодексів України, а оскільки предметом договору оренди є майно, яке знаходиться у комунальній власності, то застосуванню підлягають також і положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992р. орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як встановлено судом, договірні орендні відносини між сторонами по справі припинилися 22.08.2016р., а фактично відповідачем було звільнено приміщення за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 24.10.2016р. у справі№914/2276/16 лише - 16.12.2016р.

В силу приписів ч. 1,2 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. У разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Так, на підставі вищенаведеної норми, позивач здійснив нарахування відповідачу за фактичне позадоговірне користування об'єктом оренди (неустойку) з 23.08.2016р. по 16.12.2016р. на суму 5 710,90 грн.

Господарський суд, перевіривши розрахунок наданий позивачем, вихідні дані, які застосовані у ньому - дійшов висновку що такий є правильним та обґрунтованим.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що позивачем доведено факт користування відповідачем нежитловим приміщенням поза договором оренди, а також того, що останній всупереч наведеним вище нормам не передавав об'єкта орендодавцю після припинення спірного договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 710,90 грн. неустойки є підставними та підлягають до задоволення.

Крім того, у своїх позовних вимогах позивач також просив суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі, яка виникла ще за час користування об'єктом оренди в межах дії договору оренди, тобто до 22.08.2016р. разом із боргом за користування електроенергією.

Так, із розрахунку наданого позивачем вбачається, що з січня 2016р. по серпень 2016р. у відповідача утворилася заборгованість по оренді в розмірі 2027,39 грн. та електроенергії - 614,83 грн.

Перевіривши розрахунок із орендної заборгованості, що долучений позивачем до справи, враховуючи вихідні дані, які були покладені в основу нарахувань орендних платежів за час дії договору, суд дійшов висновку, що такі розраховані правильно, а тому в частині стягнення 2 027,39 грн. заборгованості позов теж підлягає до задоволення.

В той же час, розглянувши вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по електроенергії, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступні обставини:

Згідно п. 4.3.2 договору, орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та вартість комунальних послуг, на умовах зазначених у цьому договорі.

Зокрема в п. 3.2. договору сторони передбачили, що орендодавець самостійно здійснює розрахунки за надані відповідними підприємствами комунальні послуги.

Так, за наслідками оплати таких послуг, позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату, про що останній розписувався у відповідному журналі обліку.

Однак, суд звертає увагу сторін на те, що в матеріалах справи міститься витяг з такого журналу обліку, в якому підтверджені відповідачем рахунки на оплату послуг за лютий, березень та жовтень 2016р. на загальну суму 515,55 грн., а не на 614, 83 грн., які заявлені до стягнення з відповідача при поданні позову.

З огляду на вищенаведені обставини, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково.

В той же час, суд звертає увагу на те, що відповідачем не подано суду жодних пояснень чи заперечень проти позовних вимог, не виконано вимог ухвал суду. Крім того, як вбачається із витягу ЄДР, зареєстроване місцезнаходження відповідача є м. Миколаїв, вул. М. Тарла, 1, на яку господарський суд відправляв кореспонденцію по даній справі. Однак, конверти від відповідача, за інформацією відділення поштового зв'язку, поверталися із відміткою: за закінченням терміну зберігання, що в розумінні норм ГПК України, свідчить про належне повідомлення сторони процесу про розгляд справи.

Відтак, оскільки позивачем представлено достатньо переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а відповідачем не надано доказів їх спростування, господарський суд дійшов висновку, що позов Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області підлягає до задоволення частково з урахуванням вищенаведеного..

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,75,82,84,85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області (адреса: м. Миколаїв Львівська область, вул. Шептицького, 82, ) заборгованості з орендної плати в розмірі 2 027, 39 грн., заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 515,55 грн., неустойку в розмірі 5 710,90 грн. та 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення з відповідача 99,28 грн. заборгованості по використаній електроенергії - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 07.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.03.2017р.

Суддя Юркевич М. В.