ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" березня 2017 р.Справа № 916/3276/16

Позивач: публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

Відповідач: закрите акціонерне товариство "Одесакондитер"

про стягнення 132 234,00 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 23.01.2017р. до 10 год. 45 хв. 13.02.2017р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з закритого акціонерного товариства "Одесакондитер" 132 234,00 грн., де 78 643,50 грн. заборгованість, 43 086,07 грн. пеня, 5 645,05 грн. 7% штрафу, 3 683,35 грн. інфляційні втрати, 1 176,03 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.01.2017р. позовну заяву (вх.№3508/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/3276/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Письмове клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-386/17 від 23.01.2017р.) судом задоволено, у зв'язку з чим, строк розгляду справи було продовжено на 15 днів.

З підстав перебування судді господарського суду Одеської області Літвінова С.В. на тривалому лікарняному з 24.01.2017р., розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_3 №157 від 13.02.2017р. справу №916/3276/16 було призначено до повторного автоматичного розподілу.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.02.2017р., справу №916/3276/16 було передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.02.2017р. справу №916/3276/16 прийнято суддею Цісельським О.В. до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги визначає частково та просить суд надати розстрочку виконання рішення суду на три місяці, з підстав викладених у відзивах на позов (вх.№1545/17 від 23.01.2017р.) та (вх.№5261/17 від 02.03.2017р.).

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

04 січня 2016р. між публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Постачальник) та закритим акціонерним товариством "Одесакондитер" (Покупець) було укладено договір поставки власної продукції №02, згідно умов п.1.1. якого, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця борошно пшеничне (надалі "Товар") в строки, обумовлені даним Договором, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар відповідно до умов даного Договору і Специфікацій, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.5.4. Договору, оплата товару здійснюється в безготівковій формі в національній валюті України гривні, згідно видаткової накладної Постачальника.

Пунктом 7.3. Договору у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов даного Договору, Покупець сплачує Постачальнику на вимогу останнього пеню у розмірі 0,3% загальної вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості товару за даним Договором.

Зі змісту п.13.1. Договору вбачається, що цей Договір діє з моменту підписання його сторонами до 31 грудня 2016 року включно (п.13.1. Договору).

На виконання умов вищенаведеного договору, позивачем відповідачу було поставлено товар на загальну суму 1 726 863,50 грн., що підтверджується специфікаціями №1 від 06.01.2016р. на суму 378 000,00 грн. з ПДВ, №3 від 18.02.2016р. на суму 540 000,00 грн. з ПДВ, №4 від 14.03.2016р. на суму 636 000,00 грн. без ПДВ, №5 від 04.04.2016р. на суму 56 000,00 грн. з ПДВ, №6 від 04.04.2016р. на суму 525 000,00 грн. з ПДВ, №7 від 14.04.2016р. на суму 412 000,00 грн., №8 від 15.04.2016р. на суму 39 200,00 грн., №9 від 21.04.2016р. на суму 39 200,00 грн., №10 від 05.05.2016р. на суму 618 000,00 грн., та видатковим накладними №54 від 11.01.2016р. на суму 45 198,00 грн., №86 від 13.01.2016р. на суму 21 060,00 грн., №214 від 25.01.2016р. на суму 30 348,00 грн., №216 від 26.01.2016р. на суму 41 310,00 грн., №281 від 01.02.2016р. на суму 39 150,00 грн., №284 від 02.02.2016р. на суму 12 528,00 грн., №285 від 02.02.2016р. на суму 26 892,00 грн., №306 від 04.02.2016р. на суму 33 534,00 грн., №451 від 17.02.2016р. на суму 29 592,00 грн., №550 від 24.02.2016р. на суму 25 380,00 грн., №702 від 01.03.2016р. на суму 18 900,00 грн., №712 від 02.03.2016р. на суму 18 738,00 грн., №805 від 09.03.2016р. на суму 39 150,00 грн., №884 від 14.03.2016р. на суму 35 245,00 грн., №911 від 16.03.2016р. на суму 29 627,00 грн., №976 від 21.03.2016р. на суму 41 022,00 грн., №1020 від 23.03.2016р. на суму 38 955,00 грн., №1021 від 23.03.2016р. на суму 42 082,00 грн., №1097 від 28.03.2016р. на суму 37 206,00 грн., №1142 від 31.03.2016р. на суму 40 651,00 грн., №1175 від 04.04.2016р. на суму 19 057,50 грн., №1176 від 04.04.2016р. на суму 23 744,00 грн., №1193 від 06.04.2016р. на суму 38 850,00 грн., №1215 від 07.04.2016р. на суму 41 370,00 грн., №1244 від 08.04.2016р. на суму 32 592,00 грн., №1284 від 12.04.2016р. на суму 38 377,50 грн., №1341 від 14.04.2016р. на суму 40 479,00 грн., №1376 від 15.04.2016р. на суму 37 688,00 грн., №1436 від 20.04.2016р. на суму 37 028,50 грн., №1476 від 21.04.2016р. на суму 41 720,00 грн., №1467 від 22.04.2016р. на суму 38 110,00 грн., №1537 від 27.04.2016р. на суму 40 170,00 грн., №1581 від 29.04.2016р. на суму 40 427,50 грн., №1637 від 06.05.2016р на суму 37 646,50 грн., №1663 від 10.05.2016р. на суму 18 797,50 грн., №1664 від 10.05.2016р. на суму 24 640,00 грн., №1688 від 11.05.2016р. на суму 36 616,50 грн., №1749 від 13.05.2016р. на суму 18 231,00 грн., №1750 від 13.05.2016р. на суму 26 264,00 грн., №1788 від 17.05.2016р. на суму 40 324,50 грн., №1804 від 18.05.2016р. на суму 52 304,00 грн., №1827 від 19.05.2016р. на суму 40 736,50 грн., №1865 від 23.05.2016р. на суму 41 499,00 грн., №1919 від 26.05.2016р. на суму 40 174,00 грн., №1942 від 27.05.2016р. на суму 20 140,00 грн., №1943 від 27.05.2016р. на суму 24 528,00 грн., №2007 від 31.05.2016р. на суму 35 033,000 грн., №2043 від 01.06.2016р. на суму 27 552,00 грн., №2080 від 03.06.2016р. на суму 45 080,00 грн., №2174 від 08.06.2016р. на суму 38 160,00 грн., №2293 від 15.06.2016р. на суму 42 955,00 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін.

Проте, відповідачем вартість отриманого товару було сплачено частково в сумі 1 648 220,00 грн., що підтверджується відповідною банківською випискою, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 78 643,50 грн.

Неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за договором поставки власної продукції №02 в частині здійснення оплати отриманого від позивача товару і стало підставою для публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ст.663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Умовами ст.665 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Із змісту ст.693 Цивільного кодексу України вбачається, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст.656 Цивільного Кодексу України).

Таким чином, судом встановлено поставку позивачем відповідачу товару на загальну суму 1 726 863,50 грн., неналежне виконання останнім договірних зобов'язань в частині оплати отриманого товару, у звязку з чим на думку суду позивач правомірно заявив вимогу про стягнення заборгованості в сумі 78 643,50 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в сумі 78 643,50 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 43 086,07 грн. пені, 5 645,05 грн. 7% штрафу, 3 683,35 грн. інфляційні втрат, 1 176,03 грн. 3% річних.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції. Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією. Відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. За грошовим зобов'язанням боржник не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У випадках, передбачених законом, штрафні санкції за порушення господарських зобов'язань стягуються судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

За приписами п.2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Перевіривши розрахунок позивача пені судом встановлено, що здійснений неналежним чином, у зв'язку з чим судом було самостійно розраховано пеню наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період прострочкиКількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочки
38778.0015.01.2016 - 22.01.2016822.0000 %0.120 %*372.95
23788.0023.01.2016 - 25.01.2016322.0000 %0.120 %*85.79
21060.0018.01.2016 - 25.01.2016822.0000 %0.120 %*202.54
31496.0001.02.2016 - 01.02.2016122.0000 %0.120 %*37.86
28600.0009.02.2016 - 17.02.2016922.0000 %0.120 %*309.44
18192.0023.02.2016 - 24.02.2016222.0000 %0.120 %*43.74
13572.0001.03.2016 - 01.03.2016122.0000 %0.120 %*16.32
9560.0014.03.2016 - 14.03.2016122.0000 %0.120 %*11.49
37364.5004.05.2016 - 04.05.2016119.0000 %0.104 %*38.79
1962.0010.05.2016 - 11.05.2016219.0000 %0.104 %*4.07
1608.5012.05.2016 - 12.05.2016119.0000 %0.104 %*1.67
3662.5017.05.2016 - 17.05.2016119.0000 %0.104 %*3.80
35522.5025.05.2016 - 26.05.2016219.0000 %0.104 %*73.76
37021.5027.05.2016 - 31.05.2016518.0000 %0.098 %*182.07
27195.5001.06.2016 - 01.06.2016118.0000 %0.098 %*26.75
7335.5002.06.2016 - 08.06.2016718.0000 %0.098 %*50.51
24528.0002.06.2016 - 08.06.2016718.0000 %0.098 %*168.88
26896.5006.06.2016 - 14.06.2016918.0000 %0.098 %*238.10
27552.0007.06.2016 - 14.06.2016818.0000 %0.098 %*216.80
45080.0014.06.2016 - 14.06.2016118.0000 %0.098 %*44.34
38160.0014.06.2016 - 14.06.2016118.0000 %0.098 %*37.53
37688.5015.06.2016 - 23.06.2016918.0000 %0.098 %*333.64
37688.5024.06.2016 - 28.07.20163516.5000 %0.090 %*1189.35
37688.5029.07.2016 - 15.09.20164915.5000 %0.085 %*1564.18
37688.5016.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %0.082 %*1297.47
37688.5028.10.2016 - 03.11.2016714.0000 %0.077 %*201.83
35688.5004.11.2016 - 15.11.20161214.0000 %0.077 %*327.63
42955.0022.06.2016 - 23.06.2016218.0000 %0.098 %*84.50
42955.0024.06.2016 - 28.07.20163516.5000 %0.090 %*1355.55
42955.0029.07.2016 - 15.09.20164915.5000 %0.085 %*1782.75
42955.0016.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %0.082 %*1478.78
42955.0028.10.2016 - 15.11.20161914.0000 %0.077 %*624.37
Отже загальна сума пені за самостійним розрахунком суду складає 12 492,39 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня, встановлена судом в розмірі 12 492,39 грн.

В іншій частині позовної вимоги про стягнення пені суд відмовляє.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних в сумі 1 176,03 грн., суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у звязку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних, суд зазначає наступне:

Системний аналіз законодавства України свідчить, що обов'язок боржника відшкодувати кредитору причинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст.625 Цивільного кодексу України.

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013р. №14).

У відповідності до приписів чинного Законодавства України в періоди менші, ніж місяць, інфляційні втрати не нараховуються.

Отже, на періоди з 15.01.2016р. по 22.01.2016р., з 23.01.2016р. по 25.01.2016р., з 14.06.2016р. по 14.06.2016р. інфляційні втрати не нараховуються, у звязку з чим судом здійснено власний розрахунок інфляційних позивача, наступним чином:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
15.06.2016 - 03.11.201637688.501.0401516.4539204.95
22.06.2016 - 15.11.201642955.001.0421817.9044772.90
Отже загальна сума інфляційних за самостійним розрахунком суду складає 3 334,35 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума інфляційних, встановлена судом в розмірі 3 334,35 грн.

В іншій частині позовної вимоги про стягнення інфляційних суд відмовляє.

Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 7% штрафу, суд зазначає наступне:

Перевіривши розрахунок позивача штрафу в сумі 5 645,05 грн., суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у звязку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали справи та проаналізовані положення чинного законодавства України, суд, вбачає доведеними та обґрунтованими заявлені позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", у звязку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 78 643,50 грн. заборгованості, 5 645,05 грн. штрафу, 1 176,03 грн. 3% річних, 12 492,39 грн. пені та 3 334,35 грн. інфляційних.

В іншій частині позову суд відмовляє.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 1 520,96 грн. судового збору.

Згідно положень ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до викладеної у відзиві (вх.№5261/17 від 02.03.2016р.) заяви відповідачем, з огляду на неможливість на даний момент повного виконання рішення суду, а також з урахуванням вже прийнятих відповідачем заходів по частковій сплаті заборгованості перед позивачем, відповідач просив суд надати йому розстрочку виконання судового рішення у даній справі на три місяці, оскільки вважає, що надання розстрочення сприятиме повному виконанню рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, на думку суду, ненадання закритому акціонерному товариству "Одесакондитер" розстрочки може призвести до призупинення його діяльності, що спричинить негативні наслідки.

Натомість, надання розстрочки, на думку суду, надасть можливість боржнику отримати грошові кошти та виконати рішення суду належним чином.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача та надати розстрочку виконання судового рішення у справі № 916/3276/16 за наступним графіком: зі сплатою у березня 2017р. 34 307,42 грн., у квітні 2017р. 34 307,42 грн., у травні 2017р. 34 307,44 грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з закритого акціонерного товариства "Одесакондитер" (65007, м. Одеса, 3-й Водопровідний пров., буд. №9, код ЄДРЮОФОПГФ 32833927) на користь публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. №1, код ЄДРЮОФОПГФ 37243279) заборгованість у розмірі 78 643 (сімдесят вісім тисяч шістсот сорок три) грн. 50 коп., штраф у розмірі 5 645 (п'ять тисяч шістсот сорок п'ять) грн. 05 коп., 3% річних у розмірі 1 176 (одна тисяча сто сімдесят шість) грн. 03 коп., пеню у розмірі 12 492 (дванадцять тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 39 коп., інфляційні у розмірі 3 334 (три тисячі триста тридцять чотири) грн. 35 коп. та витрат на оплату судового збору у розмірі 1 520 (одна тисяча п'ятсот двадцять) грн. 96 коп.

3. Розстрочити виконання судового рішення у справі №916/3276/16 в частині стягуваної суми заборгованості у розмірі 78 643,50 грн. штрафу у розмірі 5 645,05 грн., 3% річних у розмірі 1 176,03 грн., пені у розмірі 12 492,39 грн., інфляційних у розмірі 3 334,35 грн., витрат на оплату судового збору у розмірі 1 520,96 грн. за наступним графіком:

до 31.03.2017р. 34 307 (тридцять чотири тисячі триста сім) грн. 42 коп.;

до 30.04.2017р. 34 307 (тридцять чотири тисячі триста сім) грн. 42 коп.;

до 31.05.2017р. 34 307 (тридцять чотири тисячі триста сім) грн. 44 коп..

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України

Повний текст рішення складено 07 березня 2017 р.

Суддя О.В. Цісельський