ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року Справа № 914/3449/15

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Малетича М.М.,
розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 (головуючий суддя Кузь В.Л., судді Малех І.Б., Орищин Г.В.)
та рішенняГосподарського суду Львівської області від 11.04.2016 (головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Мороз Н.В., Сухович Ю.О.)
у справі№ 914/3449/15 Господарського суду Львівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення грошових коштів,
за участю представників
позивачане з'явились,
відповідачане з'явились,
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.04.2016 у справі №914/3449/15, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.10.2016, позов задоволено частково: стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ "Південний" 39.834,00 грн. основного боргу, 6.093,99 грн. пені, 306,74 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 222 ГК України, ст.ст. 679, 921, 922 ЦК України, Інструкції про порядок обслуговування та заходи безпеки при обслуговуванні держателів платіжних карток міжнародних платіжних систем VISA та MasterCard, ст. 33, 34, 43 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору безпідставно зобов'язали відповідача відшкодувати спірні суми позивачу.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники сторін не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, 11.02.2015 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Південний" (далі - еквайр) та ФОП ОСОБА_4 (далі - торговець) було укладено договір еквайрингу № 110/2/1-2015 (далі - договір), за умовами якого торговець отримує можливість приймати до оплати товарів (робіт, послуг) банківські платіжні картки (далі - БПК) платіжних систем, перелік яких визначений додатком №2 до договору. Еквайр здійснює діяльність щодо технологічного, інформаційного обслуговування торговця та виконання розрахунків з ним за операції, які здійснені із застосуванням БПК. Відносини між торговцем та еквайром регулюються вимогами чинного законодавства України, цього договору та Правилами міжнародних платіжних систем VISA International та MasterCard WorldWide.

На виконання умов вказаного договору згідно з додатком № 1 місцем реалізації товарів (робіт, послуг) торговця визначено магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1; магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_2; готель "ІНФОРМАЦІЯ_2" за адресою: АДРЕСА_3.

Пунктом 4.1 договору серед зобов'язань торговця сторони, зокрема, встановили, що торговець зобов'язаний дотримуватися положень даного договору та Інструкції про порядок обслуговування та заходи безпеки при обслуговуванні держателів платіжних карток VISA, VISA Electron, MasterCard, MasterCard Electronic, Maestro (додаток №3 до договору), а також виконувати вимоги, що містяться в інструктивних матеріалах, наданих торговцю еквайром, щодо предмету даного договору.

Згідно з пп. "б" п. 6.1 договору торговець доручає еквайру здійснювати списання з поточних або наступних відшкодувань/платежів, що надходять на користь торговця сум операцій за настання умови, якщо за проведеною торговцем операцією надійшло опротестування держателя або платіжної системи/банку-емітента.

Пунктом 6.1.1 встановлено, що еквайр зобов'язаний повідомляти торговця про причини списання сум з торговця та, у відповідних випадках, надати документи та/або файли, що надійшли від платіжних систем/банків-емітентів і підтверджують правомірність таких дій банку.

Якщо торговець не отримує поточних або наступних платежів на свою користь протягом 10 календарних днів з моменту настання умов, перелічених у п. 6.1, або сум таких платежів недостатньо для проведення відшкодування еквайру, торговець зобов'язаний протягом наступних десяти календарних днів відшкодувати суми операцій, зазначених у п. 6.1 (п. 6.4 договору еквайрингу).

Відповідно до п. 8.1.6 договору операція визнається недійсною, якщо у еквайра не був запитаний код авторизації.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12.03.2015 відповідачем була здійснена операція по платіжній картці НОМЕР_2 на суму 39.834,00 грн. без отримання коду авторизації. По даній картці торговцем була отримана авторизація 11.03.2015 лише на суму 20,00 грн., що підтверджується Outgoing Financial Transactions-Funds Disbursement OD225153 від 02.06.2015.

Натомість грошові кошти в розмірі 39.116,99 грн. були зараховані банком на поточний рахунок відповідача, що підтверджено меморіальним ордером № 1551479 від 13.03.2015, з призначенням платежу : "сума 39.834,00 грн., комісія банку - 717,01 грн.".

В подальшому 06.04.2015 Банк електронними каналами зв'язку отримав опротестування від банку-емітента за проведеною торговцем операцією за трансакцією від 11.03.2015 за номером 604 за платіжною карткою номер НОМЕР_2 "Incoming Financial Transactions - Chargeback" file № 5096 printed 06.04.2015 (Вхідна фінансова транзакція - повернення платежів).

Листом від 08.04.2015 позивач повідомив відповідача про факт опротестування операції та необхідність виконати зобов'язання з відшкодування позивачу опротестованої суми операції протягом десяти календарних днів, що підтверджено фіскальним чеком від 08.04.2015. У вказаному листі позивач зазначив, що порушення правил обслуговування платіжних карток полягало у здійсненні розрахунку за карткою без отримання коду авторизації на повну суму наданих послуг, на підтвердження чого надано чек терміналу без коду авторизації. Дана вимога позивача була залишена відповідачем без належного реагування.

Підтвердженням опротестування вказаної операції є також надіслання 27.04.2015 на адресу ПАТ "Український процесінговий центр" претензійної форми з відповіддю: "Здійснити операцію: Representment" (Повторне виставлення рахунку емітенту екваєром після оскарження операції).

24.05.2015 електронними каналами зв'язку від банку-емітента платіжної картки був отриманий "Pre-Arb Questionnaire: ROL Case Number - " (Довідник з питань пре-арбітражу: № справи), згідно з яким причиною зазначеного опротестування трансакції було те, що сума трансакції перевищувала авторизовану, а саме - авторизацію було отримано лише на суму 0,89 євро, а операцію на суму 1.751,51 євро авторизовано не було.

11.03.2015 банком-емітентом була отримана авторизація на суму 20,00 грн. (або 0,89 євро) за платіжною карткою НОМЕР_2, а 12.03.2015 за тією ж платіжною карткою без отримання коду авторизації була проведена операція на суму 39.834,00 грн. (1.752, 40 євро).

На підтвердження доводів позивача про надходження від банку-емітента опротестування за опротестованою операцією у матеріалах справи містяться документи з перекладом українською мовою: Incoming Finansial Chargeback, претензійна форма 27.04.2015, претензійна форма 28.05.2015, Free Collection Application 28.05.2015, Pre-Arb Questionaire, Outgoing Finansial Transactions - Funds Disbursement OD225153 від 02.06.2015, International Settlement.

Згідно з повідомленням - файл №5153 "OD225153 Outgoing Financial Transactions-Funds Disbursement" (Вихідні фінансові транзакції - Виплата грошових коштів) 29.05.2016 позивач надіслав повідомлення банку-емітенту про прийняття пре-арбітражу №361037825.

Відтак на підставі виставленого банком-емітентом опротестування ПАТ АБ "Південний" здійснило зворотній платіж на суму 1.910,18 доларів США за трансакцією від 11.03.2015 (дата обробки 12.03.2015) за номером 604 за платіжною карткою номер НОМЕР_2.

Як визначено сторонами у договорі (п. 8), операція визнається недійсною, зокрема, якщо у еквайра не був запитаний код авторизації.

Судами встановлено, що авторизацію було отримано лише на суму 20 грн., а операцію на суму 39.834,00 грн. авторизовано не було. Тобто у зв'язку з опротестуванням банком-емітентом платіжної операції від 11.03.2015 ПАТ АБ "Південний" здійснило зворотній платіж на суму 1.910,18 доларів США (1.752,40 євро) за трансакцією за номером 604 за платіжною карткою номер НОМЕР_2.

Згідно з копією чеку перавторизація становить 20 грн. (код авторизації 612403), 39.834,00 грн., трансакція перавторизована 11.03.2015 та зазначено кінцевий термін "завершено". Тобто у чеку відсутня інформації про авторизацію трансакції саме на суму 39.834,20 грн., а не 20 грн. із зазначенням відповідного коду авторизації. Дана обставина підтверджується і листом ПАТ "Український процесінговий центр" від 22.12.2015 №491/2-04-010.

Відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" еквайринг - це послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі (п. 1.9 ст. 1 Закону).

Згідно з розділом 5 Положення "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, еквайринг у межах України здійснюється виключно юридичними особами-резидентами, що уклали договір з платіжною організацією платіжної системи. Еквайр зобов'язаний забезпечити технологічне, інформаційне обслуговування суб'єктів господарювання та інших осіб (далі - торговець) і проведення розрахунків з ними за операції, які здійснені між торговцями та користувачами з використанням електронних платіжних засобів, на підставі договору. Договір між еквайром і торговцем надає право торговцю приймати до оплати електронні платіжні засоби певної платіжної системи з дотриманням її правил та виконувати інші операції, визначені цим договором. Договір між еквайром і торговцем не повинен містити обмежень щодо приймання електронних платіжних засобів інших емітентів та інших платіжних систем.

Відповідно до положень Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму (ч. 3 ст. 5 Закону). Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ч. 4 ст. 5 Закону).

Враховуючи умови договору еквайрингу, які є обов'язковими для виконання сторонами, а саме пп. "б" п. 6.1., п. 6.4., п. 8.1.6, та ту обставину, що 11.03.2015 банком була отримана авторизація за оспорюваною транзакцією лише на суму 20,00 грн., код авторизації 612403, а сума 39.834,00 грн. не була авторизована із присвоєнням відповідного коду, враховуючи передбачений п. 6.4 договору обов'язок відповідача відшкодувати позивачу суму такої операції, яка позивачем відповідно до виставленого банком-емітентом опротестування була перерахована за трансакцією від 11.03.2015 (дата обробки 12.03.2015) за номером 604 за платіжною карткою номер НОМЕР_2, колегія суддів погоджується з висновком судів щодо правомірності задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 39.834,00 грн. боргу.

За умовами договору еквайрингу (п. 9.8) у випадку затримки з боку торговця відшкодування сум у строк, вказаний у п. 6.4 договору, торговець сплачує банку пеню в розмірі 0.1% від суми переказу за кожен день прострочення оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період затримки.

08.04.2015 позивач надіслав відповідачу вимогу, яка надійшла до відповідача 15.04.2015, про виконання зобов'язання протягом десяти днів з дня отримання вимоги, тобто до 25.04.2015 включно.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Враховуючи наведене, колегія суддів також погоджується з висновком суддів про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача (за зробленим місцевим судом перерахунком) пені в розмірі 6.093,99 грн. та інфляційних втрат у розмірі 306,74 грн.

Стосовно посилань скаржника на те, що у вимозі позивача від 08.04.2015 відсутнє посилання на порушення відповідачем п. 6.1.1 договору еквайрингу, колегія суддів зазначає, що у даній вимозі позивачем вказується про порушення відповідачем п. 6.4 договору, який містить посилання на п. 6.1.1.

Інші доводи скаржника не спростовують встановлену судом першої інстанції обставину щодо відсутності коду авторизації на суму 39.834,00 грн., оскільки такий код присвоєний лише в частині суми 20,00 грн., що встановлено судами.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що наведені скаржником положення Правил міжнародної платіжної системи Visa та MasterCard (нотаріально засвідчений переклад яких був наданий позивачем), передбачені розділом "Вимоги до обробки повторного пред'явлення - код причини 72 (виправлено)", регулюють випадки, коли банк виступає ініціатором повернення платежу чи повторного пред'явлення, а в даному випадку позивач не є ініціатором повернення платежу, оскільки таким є банк-емітент.

Стосовно доводів скаржника про недотримання позивачем процедури арбітражу колегія суддів зазначає, що опротестування спірної трансакції, як встановлено судами, було завершено на стадії преарбітражу (тобто, попереднього) і процедура повного арбітражу не здійснювалася.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 у справі № 914/3449/15 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
М.М. Малетич