РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/23246/16

За позовомКомунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав- Хмельницьктепломережа"
доГоловного територіального управління юстиції у Київській області
про стягнення 34 874,45 грн.
СуддяБорисенко І.І.
Представники:
від позивача - Алієва С.Н., представник за довіреністю;
від відповідача -Федорін І.В., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 34 874,45 грн., у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу теплової енергії за державні кошти від 31.10.2014р. №41 за період з 01січня по 31 грудня2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2016р. порушено провадження у справі №910/23246/16 та призначено розгляд справи на 31.01.2017р.

Позивач 31.01.2017 року подав заяву про уточнення позовних вимог, в зв'язку зі сплатою відповідачем основного боргу в розмірі 119 821,80 грн., яка за своєї природою є заявою про зменшення позовних вимог.

Відповідно до вказаної заяви Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 6 893,18 грн. інфляційної складової боргу, 858,44 грн. 3% річних на борг за послуги теплопостачання у січні-березні 2014 для опалення приміщення Переяслав-Хмельницького МРУЮ, 10 564,40грн. інфляційних втрат та 1 307,94грн. 3% річних для опалення приміщення Переяслав-Хмельницького ДРАЦС.

Судом заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема зменшити розмір позовних вимог.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Згідно з ч.3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 19 623, 96 грн., тому має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що організація відповідача є неприбутковою і фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, Управління мало можливість здійснювати платежі щодо взятих на себе зобов'язань виключно в межах наданих асигнувань з Державного бюджету, а отже вини відповідача в порушенні взятих зобов'язань немає.

Відповідачем також зазначено, що Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області перевірено розрахунки 3% річних та інфляційних втрат які надано позивачем та встановлено невідповідність розрахунків документам наданих позивачем та фактичним даним. Відповідачем надані суду розрахунки Управління, відповідно до яких заборгованість 3% річних та інфляційних втрат менша ніж зазначена Позивачем.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.10.2014р. між Комунальним підприємством Київської обласної ради "Переяслав- Хмельницьктепломережа" та Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області укладено Договір №41 купівлі-продажу теплової енергії за державні кошти (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору позивач зобов'язується поставити Платнику (Відповідачу) пару на гарячу воду; постачання пари та гарячої води 35.30.1 (надалі теплову енергію), а Платник зобов'язується прийняти і оплатити теплову енергію в обсязі, зазначеному в п. 1.3 цього Договору.

Теплова енергія постачається Переяслав-Хмельницькому міськрайонному управлінню юстиції та його структурним підрозділам: відділу державної виконавчої служби, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майн, а також Переяслав-Хмельницькій державній нотаріальній конторі, які розташовані за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницьк, вул. Московська,8 в обсягах згідно з додатком «до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону: 0,05397 Гкал/год

Теплова енергія, що постачається за цим договором, використовується Платником (Відповідачем) виключно на опалення для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (п.1.2 договору).

Пунктом 1.3 Договору визначено обсяги постачання теплової енергії.

Постачальник (Позивач) передає Платнику (Відповідачу) в період з 01 січня по 31 грудня 2014 року теплову енергію, вироблену котельними з урахуванням вартості її транспортування в обсязі до 73,8 Гкал.

Згідно п. 11 Договору, у січні - березні 2014р. Позивач поставив управлінню теплову енергію, для опалення приміщення Переяслав-Хмельницькому міськрайонному управлінню юстиції (МРУЮ) в кількості 33,85 Гкал, на загальну суму (з ПДВ 20 %) 30949,29грн. та надало Управлінню, для оплати рахунки-фактури:

- від 28.01.2014 №21 на суму 15 353,00грн;

- від 25.02.2014 №98 на суму 9 056,99грн;

- від 31.03.2014 №185 на суму 6 539,30грн;

У січні - березні 2014р. Позивач поставив управлінню теплову енергію, для опалення приміщення Переяслав-Хмельницькому міськрайонного відділу ДРАЦС в кількості 16,68 Гкал, на загальну суму (з ПДВ 20 %) 15 250,49грн. та надало Управлінню, для оплати рахунки-фактури:

- від 28.01.2014 №301 на суму 7 564,51грн;

- від 25.02.2014 №106 на суму 4 462,02грн;

- від 31.03.2014 №193 на суму 3 223,96грн;

Розділом ІV Договору визначений порядок здійснення оплати.

Розрахунки проводяться шляхом оплати Платником після пред'явлення Постачальником рахунку на надання послуг за теплопостачання.

Згідно пунктів 4.3, 4.4 і 4.5 Договору розрахунки за теплову енергію, що отримана Споживачем, проводиться виключно в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Платник за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Постачальнику теплової енергії вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Різниця між заявленною та фактично спожитою тепловою енергією сплачувається не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як вбачається з матеріалів справи, оплату послуг теплопостачання, що були надані у січні-березні 2014р. для опалення приміщення Переяслав-Хмельницько МРУЮ на загальну суму 30 949,29грн., Управління здійснило з порушенням строків оплати - 26.12.2014р., платіжним дорученням №6182 на суму 93 244,33грн., також оплативши заборгованість за попередні місяці 2013р. та частково за січень 2015р.

Послуги теплопостачання, що були надані у січні - березні 2014р. для опалення приміщення Переяслав-Хмельницького відділу ДРАЦС на загальну суму 15 250,49грн. на момент звернення Позивача до суду, Управління (Відповідач) не оплатило.

Суду доведено, що у Відповідача за січень-березень 2014р. виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка становить 15 250,49грн., що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) та розрахунком основного боргу за спожиту теплову енергію.

Вказаними доказами стверджується, а відповідачем не заперечується факт постачання позивачем відповідачу протягом 01.01.2014р. по 31.12.2014р. теплової енергії для опалення приміщення.

Договір купівлі-продажу теплової енергії за державні кошти теплової енергії є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до пункту 2 статті 32 закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заперечення відповідача викладені у відзиві судом не приймаються, в силу наступного.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг, оскільки в разі відсутності коштів для оплати, відповідач мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати, а не чекати надання послуг.

Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Також, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446 вказується на те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи яка фінансується з державного бюджету, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується факт постачання теплоенергії відповідно до умов Договору Відповідачу, використовування теплоенергії Відповідачем, а також сплату основної заборгованості Відповідачем Позивачу за спожиту теплоенергію після порушення провадження у справі, а саме 23.12.2016р. в розмірі 119 821, 80 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також нарахував Відповідачу суму боргу з урахуванням 3% річних в сумі 2 166,38 грн. та інфляційних втрат в сумі 17 457,58грн. від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Здійснивши перерахунок 3% річних суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 051,97 грн. 3% річних.

Щодо інфляційних втрат.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Суд зазначає, що інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочення виконання відповідачем його грошового зобов'язання.

Суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 16 936,08 грн. інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, Відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог в частині стягнення16 936,08 грн. інфляційних втрат та 2 051,97 грн. 3% річних.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення16 936,08 грн. інфляційних втрат та 2 051,97 грн. 3% річних, в решті частині стягнення слід відмовити з підстав вищезазначених.

Отже, за встановлених обставин справи позов підлягає задоволенню судом частково.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог з врахуванням сплати Відповідачем суми основного боргу після порушення провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, п.1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002 м. Київ, вул. Євгена Сверстюка,15, ) на користь Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав- Хмельницьктепломережа" (08400, м. Переяслав-Хмельницький, Київської області, вул. Івана Мазепи,33, ) 16 936 ( шістнадцять тисяч дев'ятсот тридцять шість) грн. 08 коп. інфляційних втрат, 2 051 (дві тисячі п'ятдесят одну) грн.97коп. 3 % річних та 1 353( одну тисячу триста п'ятдесят три)грн.63 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У решті в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.03.2017р.

Суддя І.І. Борисенко