КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа№ 910/16353/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Разіної Т.І.

за участю представників сторін:

від позивача :не з'явився;

від відповідача : Ніколаєв В.В. - представник за дов. №ГО-16/149 від 12.12.2016 року;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 року

у справі № 910/16353/16 (суддя: Турчин С.О.)

за позовом Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про стягнення 37 017,66 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 37017,66 грн, в т.ч. 33458,00 грн суми завданої шкоди, 966, 16 грн пені, 93,50 грн - 3 % річних, 2500,00 грн - витрати на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що оскільки внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб УАЗ 3303 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, а цивільно-правова відповідальність винної особи за вказаною подією була застрахована у ПрАТ "Страхова група "ТАС" згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3205322, то відповідач має сплатити позивачу суму завданої шкоди (страхове відшкодування) у розмірі 33458,00 грн. Також позивачем заявлено до стягнення 2500,00 грн витрат на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 966,16 грн пені та 93,50 грн 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 року у справі № 910/16353/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, скаржник зазначив, що позивачем було пропущено строк для звернення із заявою про страхове відшкодування, проте потерпіла особа не зобов'язана звертатись до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату страхового відшкодування. Таке право, враховуючи висновок Конституційного суду України від 09.07.2002 року №15рп-2002, може бути реалізовано шляхом подання відповідного позову до суду в межах строку позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 року апеляційну скаргу Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" прийнято до провадження.

Протоколом автоматичної зміни колегії суддів від 16.01.2017 року, у зв'язку з перебування судді Гончарова С.А., у відпустці, а судді Майданевича А.Г., на лікарняному було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/16353/16 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Гаврилюк О.М., Разіна Т.І.

У зв'язку з перебування головуючого судді Суліма В.В., на лікарняному 17.01.2017 року розгляд справи № 910/16353/16 не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 року розгляд апеляційної скарги було призначено на 21.02.2017 року.

Від представника позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради", яке було задоволено судом.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.02.2017 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 року по справі №910/16353/16 залишити без змін а апеляційну скаргу Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" без задоволення.

Враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, позивач не скористався належними йому процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 21.02.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

11.01.2015 року по вул. Нікопольській в м. Марганець Дніпропетровської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, транспортного засобу марки УАЗ 3303 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4, а також автобуса Богдан державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 п. 1.5., п. 13.1. Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_3, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 11.01.2015 року, підтверджується постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 року (провадження №33/774/63/16).

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на час ДТП була застрахована в ПрАТ "Страхова група "ТАС" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3205322, термін дії з 20.07.2014 року по 19.07.2015 року).

13.01.2015 року позивач надав відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду разом із документами.

Позивач зазначає, що оскільки, страховою компанією не було направлено свого представника для огляду транспорту та визначення збитків, позивачем було залучено спеціаліста ФОП ОСОБА_4 (сертифікат на право оціночної діяльності від 20.12.2013 року №15837/13).

Відповідно до висновку про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власникові в результаті дорожньо-транспортного випадку за вих. №404/15 від 08.02.2015 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власникові в результаті пошкодження дорожньо-транспортного засобу, згідно із п. 8.2. Методики, визначається рівній ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження. Вартість транспортного засобу станом на дату оцінки становить 33458,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив на рахунок експерта витрати на проведення експертизи у сумі 2500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 174 від 05.02.2015 року.

28.04.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування.

08.08.2016 року позивач отримав від відповідача лист вих. №4181 від 28.07.2016 року про відмову у виплаті страхового відшкодування, яка була мотивована тим, що позивачем було пропущено строк на подання заяви про страхове відшкодування.

Договором страхування, згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" визначено письмову угоду між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правовідносини з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаних законів.

Відповідно до п. 2.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно із п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З огляду на вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що потерпіла особа не зобов'язана звертатись до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про страхове відшкодування вих. 28.04.2016 №544/2 позивач подав відповідачу 28.04.2016 року.

Листом вих. №4181 від 28.07.2016 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п. 37.1.4. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - пропущення строку на подання заяви про страхове відшкодування.

Згідно ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено підстави для відмови страховика у здійсненні ним страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), згідно із п. 37.1.4 ст. 37 є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом.

Оскільки, позивач звернувся до відповідача поза межами річного строку для подання заяви про страхове відшкодування, наслідком чого є відмова страховика у їх виплаті у відповідності до приписів п. 37.1.4. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним Законом у відносинах у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і норми якого підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, за висновками суду відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування (аналогічна позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 19.08.2015 року у справі № 910/28013/14).

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що визнання водія автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 винним у вчиненні ДТП 25.02.2016 року на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області не свідчить про не пропуск позивачем однорічного строку на звернення до страхової компанії для виплати страхового відшкодування.

Крім того, враховуючи застосування до даних правовідносин норм спеціального закону у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, колегія суддів не приймає як належне посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення на висновок Конституційного суду України від 09.07.2002 року №15рп-2002.

Тобто, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення шкоди у сумі 33458,00 грн.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 2500,00 грн витрат на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу приписів ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1.). Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2.).

Згідно із висновком №404/15 від 08.02.2015 року про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власникові в результаті дорожньо-транспортного випадку, складеним на замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 55222,34 грн та є більша від вартості аналога.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власникові в результаті пошкодження дорожньо-транспортного засобу визначається рівній ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження та становить 33458,00 грн.

Разом з цим, стаття 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачає лише один порядок визначення суми страхового відшкодування за фактично знищений транспортний засіб, а саме: відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, визначення позивачем вартості матеріального збитку рівній ринковій вартості транспортного засобу на момент його пошкодження не відповідає приписам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку із чим, заявлена до стягнення сума шкоди є необґрунтованою, що також є підставою для відмови у заявленій до стягнення шкоди.

При цьому, у судовому засіданні суду першої інстанції 25.10.2016 року позивачем було зазначено про неможливість проведення експертизи для визначення вартості матеріального збитку, у зв'язку із повним відновленням транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП, в підтвердження чого позивачем було надано видаткові та прибуткові накладні, акти використання ТМЦ.

У зв'язку із відмовою у позові в частині вимоги про стягнення шкоди у сумі 33458,00 грн, позовні вимоги про стягнення 966,16 грн - пені, 93,50 грн - 3 % річних також не підлягають задоволенню як похідні.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 року у справі №910/16353/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційних скарг у зв'язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 року у справі №910/16353/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16353/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

Т.І. Разіна