КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р. Справа№ 910/21450/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Давидова О.М. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Курінний С.Ю. - за належним чином оформленою довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р.

у справі №910/21450/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

про визнання недійсними договорів про внесення змін до договору поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (далі - Банк) про визнання недійсними договорів № 4 від 21.11.2013р., № 5 від 13.03.2014р., № 6 від 06.05.2014р., № 7 від 30.07.2014р., № 8 від 12.09.2014р., № 9 від 06.10.2014р., № 10 від 25.11.2014р. про внесення змін до договору поруки № 10-0604/131к-07/П-01 від 10.09.2010р. (Договір поруки), укладених між Банком та ТОВ "Фоззі-Фуд".

В обґрунтування недійсності правочинів позивач посилався на ту обставину, що 11.09.2013р. за Договором № 18 між Банком та ТОВ "Експансія" внесені зміни до Кредитного договору і збільшено строк позовної давності до 18 місяців.

Вважаючи, що збільшенням строку позовної давності збільшено обсяги відповідальності поручителя, останній згоди на це не давав , тому всі вчинені інші договори , укладені між поручителем та Банком з 11.09.2013р. і якими вносилися зміни до договору поруки, є незаконними, оскільки порука припинилася на підставі частини 1 статті 559 ЦК України .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 01.03.2017р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 13.04.2007р. між Закритим акціонерним товариством "Внешторгбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" , та ТОВ "Експансія" (Позичальник) укладено Кредитний договір №10-0604/131к-07, за яким Банк зобов'язувався надавати ТОВ "Експансія" грошові кошти у тимчасове користування (Кредит) окремими частинами (траншами), під 11,25% річних, у межах максимального ліміту заборгованості до 7 000 000,00 доларів США, а ТОВ "Експансія" зобов'язувалось повернути отриманий Кредит згідно з встановленим у цьому Договорі графіком із кінцевим строком повернення заборгованості до 11.04.2014р., сплатити нараховані проценти та можливі штрафні санкції.

Пунктом 7.12 Кредитного договору (у редакції договору про внесення змін № 15 від 30.11.2011р.) сторони погодили позовну давність в один рік до вимог про сплату штрафних та договірних санкцій, визначених пунктами 7.1-7.10 Кредитного договору.

10.09.2010р. між Банком та ТОВ "Фоззі-Фуд" (Поручитель) укладено Договір поруки № 10-0604/131к-07/П-01, за умовами якого позивач поручився перед Банком за виконання ТОВ "Експансія" зобов'язань, що виникли на підставі Кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (пункт 1.1 Договору поруки). У розділі "Визначення термінів" Договору поруки, сторонами було передбачено, що під "Кредитним договором" розуміється як сам Кредитний договір, так і будь-які додаткові договори до нього (в т.ч. і ті, що збільшують боргові зобов'язання).

30.11.2011р. Банк та ТОВ "Фоззі-Фуд" уклали договір № 3 про внесення змін до Договору поруки, згідно з яким позивач погодив внесення змін у розділ "Визначення термінів" Договору поруки та поручився перед Банком за виконання Позичальником всіх зобов'язань, що виникли за Кредитним договором, усіма іншими договорами про внесення змін до нього, у т.ч. і на підставі вище вказаного договору № 15 від 30.11.2011р. про внесення змін до Кредитного договору, а також за будь-якими додатковими договорами до нього (в т.ч. і тими, що збільшують боргові зобов'язання).

11.09.2013р. між Банком та ТОВ "Експансія" було укладено договір № 18 про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до якого було збільшено вищевказаний річний строк позовної давності щодо сплати штрафних та договірних санкцій до 18 місяців.

Відхиляючи доводи апелянта стосовно того, що банк та позичальник збільшили строк позовної давності за договірними штрафними санкціями, чим збільшили обсяг відповідальності позивача, як поручителя, без його згоди, а відтак, з 11.09.2013р. порука припинилася , в силу приписів ч. 1ст. 559 ЦК України, і ,як наслідок укладені після цієї дати договори між Банком та поручителем є недійсними, колегія суддів виходить з такого.

За правилами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що припинення поруки спричинюють такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Водночас порука не припиняється, якщо поручитель надав свою згоду на зміну умов основного зобов'язання. Згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2010р. укладаючи Договір поруки, позивач поручився за виконання ТОВ "Експансія" (позичальником) зобов'язань, що виникли або можуть виникнути у майбутньому на підставі Кредитного договору та будь-яких додаткових договорів до нього (в т.ч. і тих, що збільшують боргові зобов'язання).

Тобто на дату підписання, договір поруки містив умову про згоду сторін на забезпечення порукою як зобов'язань, які виникли на підставі Кредитного договору на дату укладення Договору поруки, так і всіх тих, які виникнуть у зв'язку з укладенням додаткових угод до Кредитного договору, в тому числі і тих, що збільшують розмір боргових зобов'язань.

Крім того, 21.11.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено оспорюваний договір №4 до Договору поруки, згідно з яким ТОВ "Фоззі-Фуд" погодилося, що позовна давність до вимог про сплату штрафних та договірних санкцій, визначених пунктами 7.1-7.10 Кредитного договору, становить 18-ть місяців (пункт 4.2 цього оспорюваного договору №4 та визначення термінів "Кредитний договір" Договору поруки в редакції цього договору №4).

При укладені у подальшому договорів про внесення змін до Кредитного договору (13.03.2014 договору № 5, 06.05.2014 договору № 6, 30.07.2014 договору № 7, 12.09.2014 договору № 8, 06.10.2014 договору № 9 та 25.11.2014 договору № 10) позивач підтверджував свою згоду бути поручителем ТОВ "Експансія" за виконання зобов'язань, що виникли в останнього, зокрема, на підставі Кредитного договору в редакції договору про внесення змін № 18 від 11.09.2013 (визначення терміну "Кредитний договір" у Кредитному договорі в редакції цих додаткових угод).

Колегія суддів також враховує, що збільшення строку позовної давності за договірними штрафними санкціями не впливає на збільшення обсягу відповідальності поручителя, адже позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права та не призводить до збільшення періоду, за який нараховуються такі санкції.

Враховуючи наведе, відсутні правові підстави стверджувати, що внаслідок внесення змін до Кредитного договору Договором № 18 від 11.09.2013р. зобов'язання позивача за Договором поруки припинилися в силу частини 1 статті 559 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність доводів позивача про припинення з 11.09.2013р. Договору поруки.

Інших підстав для визнання недійсним спірних додаткових угод позивачем не наведено.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності встановлених цивільним законодавством умов для визнання спірних договорів про внесення змін до Договору поруки недійсними з підстав, зазначених ним у позовній заяві.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/21450/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/21450/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/21450/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21450/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Є.Ю. Пономаренко