РІШЕННЯ

02 березня 2017 року Справа № 913/86/17

Провадження №15/913/86/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, м.Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Таун Сервіс, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 1 674 187 грн 68 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю №35 від 10.01.2017;

від відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю №1400 від 23.12.2016.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Таун Сервіс про стягнення за договором про постачання електричної енергії №1279 від 01.10.2009 інфляційних нарахувань у сумі 1 413 556 грн 32 коп., 3% річних у сумі 260643 грн 92 коп.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 23.01.2017 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 06.02.2017.

Позивач у листі б/н від 03.02.2017 зазначив, що на теперішній час законодавчо не врегульований порядок ведення та користування реєстром підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії не прийнята відповідна постанова Кабінету Міністрів України, що в свою чергу унеможливлює процес врегулювання заборгованості у відповідності до приписів Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії №1730-VIII від 03.11.2016.

Відповідно до ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06.02.2017 оголошено перерву до 20.02.2017.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №122 від 03.02.2017 зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.28, 54 Господарського процесуального кодексу України, оскільки повноваження особи, що її підписала не підтверджуються документами, передбаченими діючим законодавством; що в розрахунках стягуваних сум не зазначено періоди нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань, а також не вказано індекси споживчих цін (індекс інфляції); що в акті прийняття-передавання товарної продукції за серпень 2014 та рахунку №1279/1 від 02.09.2014 значиться сума 526299 грн 61 коп., але в розрахунку заборгованості 3% річних та інфляційних нарахувань зазначена сума заборгованості 528299 грн 61 коп.; в рахунку №1279/12/1 від 02.01.2015 зазначена дата його отримання 02.01.2015, а строк оплати 09.01.2015, але згідно п.9 додатку Порядок розрахунків до договору строк оплати цього рахунку повинен бути не пізніше 12.01.2015; що на виконання приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії Нафтогаз України та Державного казначейства України від 03.02.2009 №55/57/43 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради, ТОВ Таун Сервіс, ТОВ Луганське енергетичне обєднання та Державним підприємством Енергоринок були підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, якими змінені умови та строки виконання зобовязань за договором №1279 від 01.10.2009 про постачання електричної енергії в частині оплати спожитої електричної енергії; що відповідно до приписів ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси позивач не мав право у період з 14.04.2014 по 31.12.2015 нараховувати відповідачеві будь-які санкції, у т.ч. 3% річних та інфляційні нарахування; що відповідно до ч.2 ст.7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії штрафні санкції у вигляді 3% річних та інфляційних нарахувань повинні бути списані; що позивачем не були дотримані умови договору №1279 від 01.10.2009 щодо порядку розрахунків за спожиту електричну енергію та здійснення інших платежів та не надано окремих рахунків на сплату 3% річних та інфляційних нарахувань.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог б/н від 20.02.2017 позивач зменшив розмір 3% річних з 260643 грн 92 коп. до 260631 грн 36 коп.

Відповідно до приписів ст.22 Господарського процесуального кодексу України вказана заява приймається судом до розгляду. Розгляд справи здійснюється з її урахуванням.

У письмових поясненнях б/н від 19.02.2017 позивач зазначив, що в розрахунку заборгованості по оплаті за спожиту активну електроенергію з урахуванням 3% річних була допущена механічна помилка по рахунку №1279/8/1 від 02.09.2014 замість суми в розмірі 526299 грн 61 коп. була вказана сума в розмірі 528266 грн 91 коп., що призвело до зайвого нарахування 3% річних; що загальна сума 3% річних за прострочення термінів оплати складає 260631 грн 36 коп.; що Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій ніяким чином не змінює порядок розрахунків та строків оплати за використану активну електроенергію і перетікання реактивної електроенергії, які визначені сторонами в договорі про постачання електричної енергії; що спірні відносини щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат, як відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання, не передбачені Законом України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси; що на теперішній час законодавчо не врегульований порядок ведення та користування реєстром підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії не прийнята відповідна постанова Кабінету Міністрів України, що в свою чергу унеможливлює процес врегулювання заборгованості; що попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплаті суми пені, інфляційних нарахувань та процентів річних не передбачено законом і тому не є обовязковим; неподання позивачем доказів такого звернення не тягне за собою відмови в задоволенні відповідних позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 20.02.2017 оголошено перерву до 02.03.2017.

У письмових поясненнях №211 від 24.02.2017 відповідач зазначив, що повністю розрахувався з позивачем за послуги з перетікання реактивної електроенергії у період з травня 2015 року по липень 2016 року, що підтверджується копіями платіжних доручень; що аргументи відповідача про зміну умов та строків виконання зобовязань за договором №1279 від 01.10.2009 в частині оплати спожитої електроенергії внаслідок підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України; що заява позивача про зменшення позовних вимог не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, оскільки повноваження особи, що її підписала не підтверджується документами, передбаченими діючим законодавством.

У судовому засіданні 02.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Таун Сервіс (споживач, відповідач) 01.10.2009 був укладений договір №1279 про постачання електричної енергії, за умовами якого постачальник зобовязався поставити споживачу для забезпечення потреб електричних установок споживача з загальною приєднаною потужністю 6547,1 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені відповідно додатків до договору Відомості про розрахункові засоби обліку електричної енергії споживача та Однолінійна схема електропостачання площадки вимірювання споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та додатками до нього, що є його невідємною частиною (п.1.1 договору).

Згідно з пп.2.3.3 п.2.3 договору споживач зобовязався для визначення величини спожитої електричної енергії щомісячно 1 числа згідно з додатком Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії знімати покази розрахункових засобів обліку, оформляти результати відповідно до додатку Форма Акт про зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії та направляти уповноваженого представника до Сєвєродонецького РЕМ за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Гоголя, 24, для подання Акту про зняття показів розрахункових засобів обліку за розрахунковий період і отримання рахунків для здійснення остаточного розрахунку за спожиту електричну енергію та інших платежів, передбачених договором. Одночасно з рахунками постачальник надає споживачу два екземпляри підписаного зі свого боку Акту про використану електричну енергію, який складається за формою, наведеною у додатку Форма Акт про використану електричну енергію. Споживач повертає один екземпляр підписаного зі свого боку Акту про використану електричну енергію разом з Актом про зняття показів розрахункових засобів обліку за наступний розрахунковий період.

За невиконання або неналежне виконання зобовязань за договором сторони несуть відповідальність у порядку, визначеному чинним законодавством України (п.4.1 договору).

Відповідно до пп.4.4.1 п.4.4 договору у разі порушення споживачем строку розрахунку за активну електричну енергію, строку внесення плати за перетікання реактивної електричної енергії та строків оплати за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, за необліковану електричну енергію та на відшкодування збитків споживачу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період, за який сплачується пеня. На суму нарахованої пені, 3% річних та інфляційних нарахувань споживачу надаються окремі рахунки.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2009. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України (п.9.3 договору).

У п.1 додатку Порядок розрахунків сторони передбачили, що споживач здійснює розрахунки за електричну енергію за діючими роздрібними тарифами, встановленими відповідно до Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та згідно з тарифними групами та класами напруги кожного приєднання. За електричну енергію, що обліковується на окремій площадці вимірювання розрахунки здійснюються за одним тарифом, за винятком випадків, коли всередині площадки вимірювання розміщені електроустановки, для яких нормативно-правовими актами НКРЕ встановлено інший тариф. Розрахунковим вважається період, який починається з 1 числа поточного місяця та триває до 31 числа (включно) наступного місяця. На період з 01.10.2009 по 31.12.2009 застосовується роздрібний регульований тариф.

Відповідно до п.9 додатку Порядок розрахунків остаточний розрахунок за фактично спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію; за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності; за перетікання реактивної електроенергії; оплату сум на відшкодування збитків; оплату пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення строків розрахунків споживач здійснює на підставі наданих постачальником рахунків протягом 5 операційних днів, починаючи з наступного дня після їх отримання. Розрахунок за необліковану електроенергію споживач здійснює на підставі наданого постачальником рахунку протягом 30 календарних днів, починаючи з наступного дня після його отримання. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточні рахунки постачальника.

06.09.2011 між сторонами була укладена додаткова угода до договору про постачання електричної енергії №1279 від 01.10.2009, якою сторони внесли зміни до п.1.1, пп.2.2.2 п.2.2, п.9.1 доповнено п.9.1.1, п.9.5 договору.

На виконання вказаних умов договору та додатків до нього позивачем були надані відповідачеві в період з травня 2014 року по липень 2016 року послуги з постачання електричної енергії, які відповідач оплачував несвоєчасно та не в повному обсязі, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір про постачання електричної енергії №1279 від 01.10.2009 є договором енергопостачання, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України Про засади функціонування ринку електричної енергії України та Про електроенергетику.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про електроенергетику споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно з п.5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 (далі Правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обовязків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма обєктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним обєктом споживача.

Підпунктом 2 п.10.2 Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобовязаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Згідно із ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п.9 додатку Порядок розрахунків до договору про постачання електричної енергії №1279 від 01.10.2009 сторони передбачили, що остаточний розрахунок за фактично спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію; за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності; за перетікання реактивної електроенергії; оплату сум на відшкодування збитків та пені за порушення строків розрахунків споживач здійснює на підставі наданих постачальником рахунків протягом 5 операційних днів, починаючи з наступного дня після їх отримання. Розрахунок за необліковану електроенергію споживач здійснює на підставі наданого постачальником рахунку протягом 30 календарних днів, починаючи з наступного дня після його отримання. Фактичне споживання електричної енергії за розрахунковий період визначається за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточні рахунки постачальника.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки відповідачеві електроенергії за договором про постачання електричної енергії №1279 від 01.10.2009 підтверджується матеріалами справи, зокрема, актами прийняття-передавання товарної продукції за період з червня 2014 року по липень 2016 року та виставленими у цей період рахунками.

Банківськими виписками підтверджується факт здійснення відповідачем розрахунків за спожиту електроенергію з порушенням термінів оплати, встановлених в п.9 додатку Порядок розрахунків до договору про постачання електричної енергії №1279 від 01.10.2009.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відносно заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних за період з 11.06.2014 по 26.09.2016 у сумі 259097 грн 37 коп. та інфляційних втрат за період з липня 2014 року по вересень 2016 року в сумі 1 409 519 грн 23 коп., які нараховані на суму заборгованості зі сплати за активну електроенергію, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідно до вказаного Порядку між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, Товариством з обмеженою відповідальністю Таун Сервіс, Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, ДП Енергоринок були підписані спільні протокольні рішення Про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, які погоджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, №20/8991 від 10.06.2014, №20/1011 від 17.11.2014, №20/258 від 20.01.2015, №20/580 від 16.02.2015, №20/1060 від 19.03.2015, №20/1213 від 14.04.2015, №20/1772 від 18.05.2015, №20/2034 від 16.02.2016, №20/5257 від 15.03.2016, №20/5603 від 18.04.2016, №20/5853 від 18.05.2016, №20/6022 від 14.06.2016, №20/6380 від 15.07.2016, №20/7035 від 19.09.2016, за якими здійснювалось погашення заборгованості за спожиту у 2014, 2015, 2016 роках активну електроенергію Товариством з обмеженою відповідальністю Таун Сервіс перед Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, зокрема, і за договором №1279 від 01.10.2009 на загальну суму 13 113 392 грн 55 коп., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та позивачем не оспорюється. Спільні протокольні рішення укладались на загальну суму, у склад якої входила і сума заборгованості за активну електроенергію відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення і погоджені його сторонами та скріплені печатками. У платіжних дорученнях у графі призначення платежу зазначено постанову Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, а банком платника виступає УДКСУ у Луганській області, що свідчить про те, що оплата за активну електроенергію здійснювалась не на виконання умов договору №1279 від 01.10.2009 про постачання електричної енергії. У п.5 протокольних рішень сторони передбачили, що всі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків. Оплата за спільними протокольними рішеннями здійснювалась у межах визначених у них строків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що уклавши спільні протокольні рішення, за якими держава підтвердила свій обовязок з перерахунку позивачу сум субсидій (складової заборгованості відповідача перед позивачем), сторони змінили строк і порядок оплати визначених у них сум.

Правова позиція з вказаного питання наведена в постановах Вищого господарського суду України від 23.11.2016 у справі №914/2378/15, від 20.12.2016 у справі №920/1781/15, від 21.12.2016 у справі №913/2360/15.

Суд відзначає, що спільні протокольні рішення це угоди про спосіб і порядок погашення заборгованості відповідача перед позивачем саме у встановленому в них розмірі, який відповідає існуючому на цей момент розміру субвенції на надання пільг, субсидій і компенсацій, яку має право отримати відповідач. На решту заборгованості за спожиту активну електричну енергію за договором про постачання електричної енергії їх дія не розповсюджується.

Водночас господарський суд бере до уваги, що кожне наступне протокольне рішення є угодою про порядок погашення заборгованості як за зобовязаннями зі сплати за електричну енергію, спожиту в новому періоді, так і погашення залишку заборгованості, неохопленого попереднім протокольним рішенням. А отже послідовне укладення протокольних рішень має результатом зміну порядку виконання зобовязання з оплати за спожиту електричну енергію. При цьому, беручи до уваги ту обставину, що на момент здійснення перерахування відповідачем грошових коштів у сумі 1 332 811 грн 39 коп. (27.09.2016) за договором №1279 від 01.10.2009 розмір заборгованості відповідача перед позивачем за спожиту активну електричну електроенергію складав 661066 грн 68коп., що підтверджується розрахунком позивача. Таким чином, у спірний період (до 27.09.2016) зобовязання відповідача з оплати за спожиту активну електроенергію перед позивачем було погашено з застосуванням механізму, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, а відтак застосування до нього ст.625 Цивільного кодексу України є безпідставним.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних за період з 11.06.2014 по 26.09.2016 у сумі 259097 грн 37 коп. та інфляційних втрат за період з липня 2014 року по вересень 2016 року в сумі 1 409 519 грн 23 коп., нарахованим на заборгованість за спожиту активну електроенергію.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 11.06.2014 по 22.11.2016 в сумі 1546 грн 55 коп. та інфляційних втрат за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року в сумі 4037 грн 09 коп., які нараховані за надані послуги з перетікання реактивної електроенергії, судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем та встановлено, що він є неправильним, оскільки позивачем день фактичної сплати заборгованості за рахунками №1279/9/3 від 09.10.2015, №1279/1/3 від 04.02.2016 включений в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних; що за рахунком №1279/12/3 від 04.01.2016 невірно визначено початок періоду прострочення (13.01.2016), оскільки не враховано вихідні дні з 07.01.2016 по 10.01.2016; за рахунком №1279/2/3 від 01.03.2016 невірно визначено початок періоду прострочення (10.03.2016), оскільки не враховано вихідні дні з 05.03.2016 по 08.03.2016.

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, нарахованих на суму заборгованості по сплаті за реактивну електроенергію, в межах заявленого позивачем періоду, зроблений за допомогою програми Законодавство:

№ і дата рахунку-фактуриСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування 3% річнихКількість днів простроченняСума 3% річних, грн
1279/5/3 від 03.06.2015До 11.06.20156598,9611.06.2015-30.05.,32
6544,1501.06.2016-16.08.20167741,30
1279/6/3 від 01.07.2015До 09.07.20153765,8509.07.2015-16.08.,16
31018.08.2016-30.08.2016130,33
1279/7/3 від 03.08.2015До 11.08.20153492,3111.08.2015-30.08.,61
1279/8/3 від 01.09.2015До 09.09.20153734,5709.09.2015-30.08.,38
1279/9/3 від 01.10.2015До 09.10.20153631,0109.10.2015-30.08.201632797,39
1167,8901.09.2016-25.09.2016252,39
1279/10/3 від 03.11.2015До 11.11.20155207,8711.11.2015-25.09.,66
1279/11/3 від 01.12.2015До 09.12.20155353,2609.12.2015-25.09.,15
1279/12/3 від 04.01.2016До 14.01.20164665,1614.01.2016-25.09.201625697,89
1279/1/3 від 04.02.2016До 12.02.20164263,8212.02.2016-25.09.201622779,34
657,9727.09.2016-19.10.2016231,24
1279/2/3 від 01.03.2016До 11.03.20164489,9511.03.2016-19.10.201622382,07
1279/3/3 від 04.04.2016До 12.04.20165509,1912.04.2016-19.10.201619186,25
1279/4/3 від 04.05.2016До 13.05.20166223,9013.05.2016-19.10.201616081,62
4750,6721.10.2016-22.11.20163312,85
1279/5/3 від 02.06.2016До 10.06.20165467,1910.06.2016-22.11.201616674,39
1279/6/3 від 01.07.2016До 09.07.20164821,1609.07.2016-22.11.201613754,14
1279/7/3 від 02.08.2016До 10.08.20164156,1610.08.2016-22.11.201610535,77
Всього:1549,25

Враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, розмір заявлених позивачем до стягнення 3% річних, обґрунтованими є 3% річних за період з 11.06.2015 по 22.11.2016 в сумі 1546 грн 55 коп.

Підпунктом 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий курєр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, господарський суд прийшов до висновку про те, що він є арифметично неправильним, оскільки невірно визначено індекси інфляції за весь період прострочення.

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості по сплаті за реактивну електроенергію, в межах заявленого позивачем періоду, зроблений за допомогою програми Законодавство:

№ і дата рахунку-фактуриСтрок оплатиСума заборгованості, в грн.Період нарахування Індекс інфляції за весь період прострочення, %Сума інфляції, грн
1279/5/3 від 03.06.2015До 11.06.20156598,96липень 2015-квітень 20161,461,89
6544,15Червень 2016-липень 20160,997002-19,62
1279/6/3 від 01.07.2015До 09.07.20153765,85Серпень 2015-липень 20161,296,15
1279/7/3 від 03.08.2015До 11.08.20153492,31Вересень 2015-липень 20161,305,01
1279/8/3 від 01.09.2015До 09.09.20153734,57Жовтень 2015-липень 20161,234,87
1279/9/3 від 01.10.2015До 09.10.20153631,01Листопад 2015-липень 20161,279,19
1167,89Серпень 20160,997-3,50
1279/10/3 від 03.11.2015До 11.11.20155207,87Грудень 2015-серпень 20161,273,98
1279/11/3 від 01.12.2015До 09.12.20155353,26Січень 2016-серпень 20161,242,46
1279/12/3 від 04.01.2016До 14.01.20164665,16Лютий 2016-серпень 20161,67,80
1279/1/3 від 04.02.2016До 12.02.20164263,82Березень 2016-серпень 20161,71,10
657,97Вересень 20161,01811,84
1279/2/3 від 01.03.2016До 11.03.20164489,95Квітень 2016-вересень 20161,217,17
1279/3/3 від 04.04.2016До 12.04.20165509,19Травень 2016-вересень 20161,71,15
1279/4/3 від 04.05.2016До 13.05.20166223,90Червень 2016-вересень 20161,74,08
4750,67жовтень 20161,028133,02
1279/5/3 від 02.06.2016До 10.06.20165467,19Липень 2016-жовтень 20161,231,38
1279/6/3 від 01.07.2016До 09.07.20164821,16Серпень 2016-жовтень 20161,09,07
1279/7/3 від 02.08.2016До 10.08.20164156,16Вересень 2016-жовтень 20161,046504193,28
Разом:3550,32

Таким чином обґрунтованими є інфляційні втрати за період з липня 2015 року по жовтень 2016 року в сумі 3550 грн 32 коп.

Відносно посилань відповідача на приписи Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси та Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії в частині здійснення розрахунків за надані послуги з перетікання реактивної електроенергії господарський суд зазначає наступне.

13.01.2015 було прийнято Закон України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VIІІ (далі Закон №85-VIІІ), який був опублікований в газеті Голос України 06.02.2015 №21 та набрав чинності з 07.02.2015.

Частиною 2 ст.2 Закону №85-VIІІ встановлено мораторій на час, визначений у ст.1 цього Закону (до 31.12.2015), на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

03.11.2016 був прийнятий Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії №1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016, відповідно до ст.2 якого дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до п.1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996 (у редакції постанови НКРЕ №910 від 17.10.2005) (далі Правила) електрична енергія (реактивна) - технологічно шкідлива циркуляція електричної енергії між джерелами електропостачання та приймачами змінного електричного струму, викликана електромагнітною незбалансованістю електроустановок.

Пунктом 1.5 Правил передбачено, що у разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобовязань уносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору (додаток 1) укладається договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що послуги з перетікання реактивної електроенергії не є енергетичними ресурсами, тому на них не поширюється дія вказаних Законів.

Судом відхиляються посилання відповідача на приписи ч.2 ст.7 Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії №1730-VIII, оскільки погашення заборгованості відбувалось не шляхом взаєморозрахунків щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах та не шляхом укладення договору про реструктуризацію заборгованості, що унеможливлює застосування приписів вказаного Закону.

Відносно доводів відповідача про те, що 3% річних та інфляційні нарахування є штрафними санкціями і на них поширюються приписи Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Абзацом 1 пп.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до пп.4.1 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 08.11.2010 №3-12гс10 та від 15.11.2010 №3-11гс10 правові наслідки прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних від простроченої суми не є штрафними санкціями. Крім того, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальністю боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, як визначено в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014р. №6-113цс14.

Отже, інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, з огляду на що вказані доводи відповідача судом відхиляються.

Відносно доводів відповідача про необхідність виставлення окремих рахунків на сплату 3% річних та інфляційних нарахувань у відповідності до п.9 додатку до договору Порядок розрахунків суд зазначає, що пп.1.8 п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату сум пені, інфляційних нарахувань та процентів річних не передбачено законом і тому не є обовязковим.

З огляду на що доводи відповідача в зазначеній частині судом відхиляються.

Враховуючи викладене вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими частково, з огляду на що позов (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 20.02.2017) підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір за платіжним дорученням №3128 від 10.08.2016 у розмірі 50924 грн 91 коп., в той час як виходячи із розміру заявлених позовних вимог (1 674 200 грн 24 коп.) повинен був сплачений судовий збір у сумі 25113 грн 00 коп. Таким чином, переплата судового збору складає 25811 грн 91 коп. В подальшому позивачем заявою про зменшення розміру позовних вимог б/н від 20.02.2017 було зменшено розмір позовних вимог на 12 грн 56 коп., у звязку з чим поверненню підлягає судовий збір у сумі 00 грн 19 коп. З огляд на викладене, на даний час існує переплата судового збору в загальній сумі 25812 грн 10 коп., який у відповідності до приписів Закону України Про судовий збір може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір в сумі 25112 грн 81 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю Таун Сервіс задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Таун Сервіс, вул.Б.Ліщини, б.13, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 36048157, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, кв.Гайового, б.35А, м.Луганськ, ідентифікаційний код 31443937, фактична адреса: вул.Горького, б.123, м.Старобільськ Луганської області, на п/р №3374 у ФЛОУ АТ Ощадбанк у м.Сєвєродонецьк, МФО 304665, , інфляційні втрати в сумі 3550 грн 32 коп., 3% річних у сумі 1546 грн 55 коп., судовий збір у сумі 76 грн 45 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2017.

Суддя С.В. Смола