ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 910/1331/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Львов Б.Ю. і Палій В.В.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми (далі - Товариство),

на рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2016 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016

зі справи № 910/1331/14

за позовом Товариства

до Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі - АМК),

про визнання недійсним рішення,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - виконавчий комітет Сумської міської ради, м. Суми (далі - Виконком).

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Берещенка Р.О., Дубовика В.В.,

відповідача - Богданець В.А., Максименко А.П.,

третьої особи - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії АМК від 27.11.2013 № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - оспорюване рішення).

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово. Так, постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 з цієї справи рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 скасовано в частині часткового задоволення позову, а справу у відповідній частині передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.06.2016 (суддя Бондарчук В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 (колегія суддів у складі: Скрипка І.М. - головуючий, Тищенко А.І. і Гончаров С.А.): у позові відмовлено; стягнуто з Товариства на користь АМК 2 801 грн. судового збору за подання АМК апеляційної та касаційної скарг зі справи.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України (з письмовими поясненнями до неї) Товариство просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з цієї справи і передати останню на новий розгляд до господарського суду міста Києва. Скаргу з посиланням на приписи Законів України "Про житлово-комунальні послуги", "Про теплопостачання", "Про захист економічної конкуренції", "Про місцеве самоврядування в Україні", нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, Національної комісії регулювання електроенергетики, Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано порушенням і неправильним застосуванням господарськими судами норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу АМК заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, відповідність їх нормам матеріального і процесуального права, та просить скаргу залишити без задоволення, а згадані судові рішення - без змін.

Від Виконкому відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

За результатами цього розгляду Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

Відповідно до оспорюваного рішення:

- визнано, що Товариство займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого опалення (далі - ПЦО) у межах території обслуговування міста Суми;

- визнано дії Товариства, які полягають у розрахунку двоставкових тарифів на ПЦО з порушенням порядку їх формування, що призвело до необґрунтованого збільшення річної плати за ці послуги, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку ПЦО в межах території обслуговування в місті Суми, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

- відповідно до статті 52 названого Закону за порушення законодавства про захист економічної конкуренції на Товариство накладено штраф у сумі 500 000 грн.;

- Товариство зобов'язано припинити зазначене порушення шляхом приведення вартості ПЦО до економічно обґрунтованого рівня та подати на затвердження уповноваженому органу у двомісячний строк з дня одержання цього рішення і повідомити про це АМК, надавши підтверджувальні документи.

Оспорюваним рішенням встановлено, що Товариство займає монопольне (домінуюче) становище на ринку ПЦО у територіальних межах території обслуговування Товариства в місті Суми з часткою 100 відсотків.

Двоставкові тарифи на ПЦО для населення у місті Суми запроваджено рішенням Виконкому від 10.10.2008 № 488 "Про тарифи на послуги з теплопостачання, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ "Сумитеплоенерго". На даний час діють двоставкові тарифи, затверджені рішенням Виконкому від 28.12.2010 № 830 "Про тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ "Сумитеплоенерго" для населення".

Ініціатором запровадження двоставкових тарифів є Товариство.

За результатами аналізу наданого розрахунку встановлено, що останній не містить інформації про приєднане теплове навантаження, а тариф розрахований з урахуванням опалювальної площі (м2), що не передбачено Правилами розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 02.11.2000 № 776/4997 (далі - Правила розрахунку двоставкового тарифу). У пункті 2.2 вказаного розрахунку наведено інформацію щодо опалювальної площі - 2 726,2 тис.м2.

Отже, порядок розрахунку умовно-постійної складової двоставкого тарифу на ПЦО Товариством був порушений.

Місячна абонентська плата Товариством розрахована як відношення умовно-постійної частини витрат на надання ПЦО до опалювальної площі, що суперечить вимогам пункту 113 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 № 955 (далі - Порядок формування тарифів), та додатку № 6 до цієї постанови Кабінету Міністрів України.

У Товариства відсутня інформація про теплове навантаження об'єкта теплоспоживання, яке є необхідною умовою для проведення розрахунку двоставкових тарифів на ПЦО згідно з Порядком формування тарифів.

При розрахунку двоставкових тарифів на ПЦО у 2010 році Товариством було порушено порядок розрахунку вартості умовно-постійної складової двоставкого тарифу, встановлений Порядком формування тарифів, у частині неврахування теплового навантаження об'єкта теплоспоживання.

У 2008 та 2010 роках Товариство при розрахунках двоставкових тарифів на ПЦО без врахування приєднаного теплового навантаження споживачів були порушені вимоги нормативно-правових актів, якими регулюється порядок розрахунку зазначених тарифів, внаслідок чого споживачі сплачували завищену річну вартість зазначених послуг.

На порушення вимог Правил розрахунку двоставкового тарифу та Порядку формування тарифів здійснений Товариством розрахунок двоставкового тарифу на ПЦО не містить інформації про приєднане теплове навантаження, а тариф, як зазначалося, розрахований з урахуванням опалювальної площі.

Внаслідок неправильного розрахунку двоставкових тарифів на ПЦО мешканцями низки житлових будинків у місті Суми за період опалювального сезону було сплачено більше, ніж згідно з одноставковим тарифом на ПЦО.

Натомість згідно з листом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.12.2010 № 12/20-7-1919 запровадження двоставкового тарифу не призводить до збільшення річної плати за послуги, а лише розподіляє її протягом року відповідно до реальних витрат, понесених підприємством. Цьому не відповідають обставини даної справи та розроблений і затверджений Товариством розрахунок.

Оспорюване рішення прийняте у межах визначених законом повноважень АМК і за результатами повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, за правильного застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції додатково з'ясовано й зазначено таке.

Посилання Товариства на факти, встановлені у судових рішеннях, прийнятих за результатами розгляду адміністративних справ, сторонами в яких виступали інші особи, як на підставу визнання його (Товариства) дій такими, що відповідають вимогам Закону України "Про захист економічної конкуренції", не розцінюються судом як доказ правомірності дій Товариства. У прийнятті відповідних рішень судами не перевірялося й не досліджувалося питання дотримання порядку формування тарифів на ПЦО в частині розрахунку річної (місячної) абонентської плати з урахуванням теплового навантаження об'єкта теплоспоживання, а саме - зміни Товариством у розрахунках тарифу на ПЦО показника теплового навантаження на не передбачений нормативно-правовими актами показник опалювальної площі.

Товариство посилалося й на те, що судом (першої інстанції) не було враховано наявність висновків Державної інспекції з контролю за цінами в Сумській області (далі - Держцінінспекція) щодо розрахунку Товариством планових витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, які є обґрунтованими. Проте в даній справі йшлося не про правильність розрахунку та економічну обґрунтованість планових витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а про правомірність висновків АМК стосовно порушення Товариством порядку розрахунку тарифу, яке мало наслідком можливість ущемлення інтересів споживачів. Водночас Держцінінспекцією не перевірено дій Товариства на предмет дотримання ним порядку формування двоставкового тарифу на ПЦО в частині розподілу планових економічно обґрунтованих витрат на умовно-змінну та умовно-постійну частини відповідного тарифу та врахування прибутку (оскільки названий державний орган таких повноважень й не мав).

Крім того, у 2011 році, тобто в період дії тарифів на ПЦО, затверджених названим рішенням Виконкому від 28.12.2010 № 830, Порядок формування тарифів втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, якою затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. При цьому пунктом 40 останнього із названих Порядків передбачено, що формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості та відповідного планованого річного прибутку, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку.

З приводу посилань Товариства на виконання ним рішень Виконкому про встановлення тарифів на ПЦО, які (рішення) підлягають обов'язковому виконанню, апеляційною інстанцією зазначено таке.

Рішенням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення АМК від 28.11.2013 № 95 дії Виконкому, які полягають у погодженні тарифів на ПЦО, розрахованих з порушенням порядку їх формування, визнано порушенням, передбаченим пунктом 7 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення дій, заборонених згідно із статтею 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції", в частині легітимації вчинення Товариством порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 названого Закону у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку ПЦО у межах території обслуговування в місті Суми, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного рішення.

Відповідно до положень Закону України "Про захист економічної конкуренції":

- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (частина перша статті 13);

- зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2 статті 50).

Саме за цими ознаками, як вбачається із з'ясованого попередніми судовими інстанціями змісту оспорюваного рішення, АМК кваліфікував дії Товариства. При цьому і названий Комітет, і попередні судові інстанції у розгляді даної справи виходили, зокрема і насамперед, з того, що відповідні дії полягали у розрахунку двоставкових тарифів на ПЦО з порушенням порядку їх (тарифів) формування, що, на думку АМК та судових інстанцій, й мало наслідком необґрунтоване збільшення плати за ці послуги та ущемлення інтересів споживачів.

Однак подібний висновок слід визнати передчасним. Адже поза увагою та дослідженням попередніх судових інстанцій залишилися обставини, з'ясовані господарськими судами у розгляді іншої справи - № 920/388/14 господарського суду Сумської області за позовом Виконкому до Сумського обласного територіального відділення АМК про визнання недійсним рішення названого територіального відділення, третя особа - Товариство. У згаданій справі судом апеляційної інстанції з'ясовано, між іншим, що:

твердження Сумського обласного територіального відділення АМК стосовно того, що Товариством було порушено порядок розрахунку умовно-постійної складової двоставкового тарифу на ПЦО, - є необґрунтованим та не відповідає нормам чинного законодавства;

матеріалами справи підтверджується правомірність та законність формування (розрахунку) третьою особою (Товариством) двоставкових тарифів на ПЦО для населення;

Товариством не було вчинено порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку ПЦО в межах територіального обслуговування в місті Суми.

Відповідну постанову апеляційної інстанції (Харківського апеляційного господарського суду) від 07.08.2014 залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2014, і це судове рішення апеляційної інстанції набрало законної сили та є чинним.

Згідно з частиною другою статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тож суд у розгляді даної справи № 910/1331/14 повинен був співвіднести обставини, встановлені згаданою постановою Харківського апеляційного господарського суду у справі № 920/388/14 і судами в даній справі, - на предмет преюдиційності обставин, встановлених у справі № 920/388/14, для розгляду цієї справи № 910/1331/14. Проте ні місцевим, ані апеляційним господарськими судами цього не здійснено, що свідчить про неправильне застосування ними вимог як наведеної частини другої статті 35 ГПК України, так і частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв'язку з цим у Вищого господарського суду України відсутні підстави для висновку про правильність застосування попередніми судовими інстанціями у розгляді даної справи й норм матеріального права, в тому числі Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 того ж Кодексу не має права, зокрема, встановити або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду.

Тому згідно з пунктом 3 статті 1119 і частиною першою статті 11110 ГПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, вчинити процесуальні дії, зазначені в цій постанові, дати встановленим у цьому зв'язку обставинам належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 зі справи № 910/1331/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя Б. Львов

Суддя В. Палій