ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 лютого 2017 року Справа № 904/11946/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Коваленка В.М., Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу ліквідатора Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція", Колошина В.П.
на ухвалуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.01.2017
у справі№ 904/11946/16 господарського суду Дніпропетровської області
за заявоюліквідатора Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція", Колошина В.П.
зацікавлені особи:1) Дніпропетровська обласна державна адміністрація 2) Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області 3) Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області
провизнання права постійного користування та витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2016 у справі №904/11946/16 (суддя Камша Н.М.) відмовлено у прийнятті позовної заяви ліквідатора Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція" Колошина В.П., заяву і додані до неї документи повернуто заявнику.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.01.2017 (колегія суддів: Чус О.В., Орєшкіна Е.В., Чимбар Л.О.) відмовлено у задоволенні клопотання ліквідатора Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція" Колошина В.П. про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2016р. у справі № 904/11946/16, апеляційну скаргу ліквідатора Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція" Колошина В.П. на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.16р. у справі №904/11946/16 повернуто без розгляду.

Ліквідатор Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція", Колошин В.П. звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою № 01-29/122 від 13.01.2017 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.01.2017 у справі №904/11946/16, з проханням скасувати останню, а справу передати до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для вирішення питання щодо нового розгляду апеляційної скарги ліквідатора на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2016.

Подана ліквідатором Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція", Колошиним В.П. касаційна скарга №01-29/122 від 13.01.2017 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.01.2017 у справі № 904/11946/16 не може бути прийнята до розгляду, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Порядок та розмір справляння судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 22.05.2015 року № 484-VIII, що набрав чинності 01.09.2015 року).

Відповідно до статті 4 Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. п. 7 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду, на момент звернення з касаційною скаргою, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка станом на 01.01.2017 була встановлена у розмірі 1600,00 грн., тобто судовий збір необхідно було сплатити в сумі 1600,00 грн.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, скаржником не надано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Заявник - ліквідатор Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція", Колошин В.П. разом з касаційною скаргою №01-29/122 від 13.01.2017 подав клопотання № 01-29/123 від 13.01.2017 в якому просив суд відстрочити останньому сплату судового збору за подання касаційної скарги до прийняття рішення по справі, у зв'язку із відсутністю коштів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина друга статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В обґрунтування клопотання № 01-29/123 від 13.01.2017 про звільнення від сплати судового збору ліквідатор посилається на критичний майновий стан та відсутність коштів для сплати судового збору у Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція", та надає копії виписки з банківського рахунку, інвентаризаційного опису необоротних активів від 21.11.2016 та аналізу фінансового-господарського стану Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція" станом на 11.01.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція" постановою господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2012 у справі №Б15/381-07 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013) кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом.

Згідно ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до витрат ліквідатора в ліквідаційній процедурі відносяться, зокрема, витрати по сплаті судового збору.

Статтею 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до вимог ч. 12 ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.

Згідно до ч. 13 ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитори можуть створювати фонд для оплати послуг, відшкодування витрат та виплати додаткової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору). Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Згідно ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону України від 22.05.2015 №484-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору"), господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

Відтак, перебування боржника в процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури не є підставою для відстрочення сплати судового збору.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що заявником до матеріалів касаційної скарги не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що Державне підприємство "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція" зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі після прийняття судом рішення за результатами розгляду заявленої касаційної скарги, що не дає можливості суду вирішити питання щодо заявленого клопотання про відстрочку сплати судового збору, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, скаржником не додано до касаційної скарги докази сплати судового збору у встановленому розмірі, що є підставою для повернення скарги відповідно до п. 4 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга ліквідатора Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція", Колошина В.П. № 01-29/122 від 13.01.2017 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.01.2017 у справі № 904/11946/16 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 86, 106, 107, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ліквідатору Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція", Колошину В.П. у задоволенні клопотання № 01-29/123 від 13.01.2017 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.01.2017 у справі № 904/11946/16.

Касаційну скаргу ліквідатора Державного підприємства "Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція", Колошина В.П №01-29/122 від 13.01.2017 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.01.2017 у справі № 904/11946/16 повернути заявнику.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді В.М. Коваленко

В.Я. Погребняк