ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" лютого 2017 р. Справа № 916/3680/16

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ"

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "БС Шіппінг Сервіс ЛТД"

про стягнення 9 477,50 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 23.02.2017р. до 14 год. 00 хв. 28.02.2017р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з товариство з обмеженою відповідальністю "БС Шіппінг Сервіс ЛТД" 9 477,50 грн., де 8 818,52 грн. основний борг, 538,66 грн. збитки від інфляції, 120,32 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.07.2016р. позовну заяву (вх.№3940/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/3680/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

07.02.2017р. на адресу господарського суду Одеської області надійшло клопотання позивача (вх.№2967/17) про відкладення розгляду справи.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№4549/17 від 2

23.02.2017р.).

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

11 квітня 2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ" (Виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "БС Шіппінг Сервіс ЛТД" (Замовник) було укладено договір про організацію перевезення №056/14, згідно умов п.1.1. якого, Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується здійснювати з повною майновою відповідальністю організацію доставки контейнерів з вантажем автомобільним транспортом і приймально-здавальні операції з вантажами у великотоннажних контейнерах.

Відповідно до п.2.5. Договору, Замовник оплачує Виконавцю додаткове використання транспортних засобів автотранспорту у вантажоодержувачів/вантажовідправників, виключаючи вихідні та святкові дні, у разі затримки на термін більше зазначеного в п.2.4. у розмірі 300 грн.

Додаткове використання транспортних засобів може бути сплачено безпосередньо від вантажоодержувачів/вантажовідправників, в цьому випадку Виконавець зобов'язаний повідомити Замовника про оплату додаткового використання транспортних засобів протягом 24 годин з моменту отримання оплати додаткового використання транспортних засобів, якщо інше не погоджено у відповідній заявці.

Замовник оплачує Виконавцю додаткове використання транспортних засобів на підставі виставленого рахунку тільки при наявності відміток в товарно-транспортних документах про час фактичного прибуття і відбуття автотранспорту від вантажоодержувача/ вантажовідправника.

Пунктом 2.6. Договору встановлено, що повний розрахунок за перевезення здійснюють при наявності наступних документів:

а) оригіналів товарно-транспортних та інших документів, передбачених нарядом на перевезення, документів з відмітками митниці, вантажоодержувача/вантажовідправника та пункту прийому контейнерів;

б) актів технічного стану пошкоджених контейнерів;

в) актів опломбування контейнерів або відмітки про опломбування на зворотному боці наряду на експорт, завірених відправником (при експорті).

При невиконанні вищевказаних умов перевезення не оплачується, однак якщо Виконавець попередив Замовника про відсутність вищевказаних документів чи відміток та отримав погодження на продовження перевезення в усній чи письмовій формі, перевезення оплачується у повному обсязі.

Нижченаведені додаткові умови є обов'язковими, але не можуть служити підставою для затримки розрахунку за виконану роботу:

а) наданої оперативної інформації про виконання наряду на перевезення;

б) повернення пломби або її залишків, у випадку виявлення недостачі вмісту контейнера.

Зі змісту п.4.1. Договору вбачається, що надані послуги з організації перевезення оплачуються Замовником в національній грошовій одиниці України шляхом безготівкового переказу вартості послуг на підставі оригіналу рахунку за умови надання оригіналів акту прийому-передачі виконаних робіт податкової накладної (якщо Виконавець є платником ПДВ), товарно-транспортних накладних з відмітками вантажоодержувача/ вантажовідправника, митниці (за необхідності) та документу, підтверджуючого здачу контейнера в пункт прийому.

За приписами п.9.1. Договору, строк дії Договору встановлюється з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2014р. Договір автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік, без підписання додаткової угоди про пролонгацію, якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення терміну дії не надішле письмове повідомлення іншій стороні про його розірвання.

На виконання умов вищенаведеного договору, позивачем відповідачу було надано послуги з організації перевезення вантажу на суму 8 818,52 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000650.

Проте, відповідачем вартість отриманих від позивача послуг не сплачено, у зв'язку з чим, за товариством з обмеженою відповідальністю "БС Шіппінг Сервіс ЛТД" виникла заборгованість в сумі 8 818,52 грн.

При цьому, матеріалами справи встановлено, що з врахуванням приписів п.2.6. Договору, у відповідача виникло зобов'язання з оплати лише транспортних послуг на митній території України (маршрут Одеса-Одеса MSKU1939196) в сумі 3 149,41 грн. без ПДВ, оскільки доказів простою автотранспорту та підстави для здійснення відповідачем оплати додаткового використання автотранспорту в порядку п.2.5. Договору, матеріали справи не містять.

Неналежне виконання відповідачем умов договору договір про організацію перевезення №056/14 в частині здійснення оплати отриманих послуг і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ст.639 ЦК України).

Стаття 908 Цивільного кодексу України встановлює, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до приписів ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.2 Закону України "Про транспорт", відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, регулюються цим Законом, кодексами (статутами) окремих видів транспорту, іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст.158 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого постановою №401 Ради Міністрів Української РСР від 27 червня 1969 року, обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві та не спростованого відповідачем, останнім договірні зобовязання в частині проведення оплати вартості транспортних послуг наданих позивачем на митній території України за маршрутом Одеса-Одеса (MSKU1939196) на суму 3 149,41 грн. без ПДВ не виконані, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість 3 149,41 грн. без ПДВ, у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу, встановлена судом в розмірі 3 779,29 грн. з ПДВ.

У задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 199,36 грн. без ПДВ суд відмовляє, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують необхідність реального додаткового використання транспортних засобів.

Крім того позивачем заявлено до стягнення з відповідача 538,66 грн. збитків від інфляції, 120,32 грн. 3% річних.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних, на думку суду, здійснений неналежним чином, у зв'язку з чим судом було самостійно розраховано 3% річних наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період прострочкиКількість днів прострочкиРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
3779.2912.05.2016 - 28.12.20162313 %71.56
Таким чином, за самостійним розрахунком суду сума 3% річних складає 71,56 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних, встановлена судом в розмірі 71,56 грн. В іншій частині заявлених до стягнення 3% річних в сумі 48,76 грн. суд відмовляє.

Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення з відповідача збитків від інфляції, суд зазначає наступне:

Системний аналіз законодавства України свідчить, що обов'язок боржника відшкодувати кредитору причинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст.625 Цивільного кодексу України.

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

У зв'язку з тим, що в країні відбулись інфляційні процеси, то позивач має право на збереження реальної величини грошових коштів, строк оплати яких настав, але не сплачених.

При цьому, суд зазначає, що сума інфляційних втрат повинна розраховуватись за весь період прострочення, тобто з урахуванням як інфляційних процесів так і дефляційних процесів, що мали місце в період такого прострочення.

Наданий позивачем розрахунок збитків від інфляції, на думку суду, здійснений неналежним чином, у зв'язку з чим судом було самостійно розраховано інфляційні наступним чином:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
12.05.2016 - 28.12.20163779.291.070262.894042.18
Таким чином, за самостійним розрахунком суду сума інфляційних складає 262,89 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума інфляційних, встановлена судом в розмірі 262,89 грн. В іншій частині заявлених до стягнення інфляційних в сумі 275,77 грн. суд відмовляє.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до абз.2 п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з чим стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю "БС Шіппінг Сервіс ЛТД" підлягає сума боргу встановлена судом в розмірі 3 779,29 грн., сума інфляційних встановлена судом в розмірі 262,89 грн., сума 3% річних встановлена судом в розмірі 71,56 грн.

Відповідно до приписів ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 598,02 грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "БС Шіппінг Сервіс ЛТД" (65082, м. Одеса, вул. Торгова, буд. №5, прим. №701, код ЄДРЮОФОПГФ 39038068) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ" (67500, Одеська обл., Комінтернівський район, смт. Комінтернівське, пр-т. 40 Річчя визволення, буд. №2Б, код ЄДРЮОФОПГФ 38368317) заборгованість з оплати основного боргу у сумі 3 779 (три тисячі сімсот сімдесят дев'ять) грн. 29 коп., інфляційні у сумі 262 (двісті шістдесят дві) грн. 89 коп., 3% річних у сумі 71 (сімдесят одна) грн. 56 коп. та витрати на оплату судового збору у сумі 598 (п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 02 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України

Повний текст рішення складено 06 березня 2017 р.

Суддя О.В. Цісельський