ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Справа № 916/3727/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівШвеця В.О., Яценко О.В.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер", м. Київ
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року
у справігосподарського суду Одеської області
за позовом Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. в інтересах держави в особі: 1. Адміністрації Державної прикордонної служби України, м. Київ; 2. Військової частини НОМЕР_1 , м. Одеса
до 1. Ізмаїльської міської ради, м. Ізмаїл, Одеська обл.; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер", м. Київ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачівКабінету Міністрів України, м. Київ
провизнання недійсним договору оренди та витребування земельної ділянки

за участю представників
прокуратури: Яговдік С.М.,
позивача-1: Нєкрасов Д.С.,
позивача-2: Калашніков В.Ю.,
відповідача-1: не з`явився,
відповідача-2: Гудзь О.С., Руденко Н.В.,
третьої особи: Харчук Р.І.

В С Т А Н О В И В:

Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та Військової частини НОМЕР_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Ізмаїльської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" (далі за текстом ТОВ "Дунайбункер") про визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки від 15.11.2004 року, площею 2, 3881 га, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 258, укладеного Ізмаїльською міською радою з ТОВ "Дунайбункер"; витребування у ТОВ "Дунайбункер" на користь держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, зі складанням акту прийому-передачі, земельну ділянку, площею 2, 3881 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 258.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.02.2016 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінет Міністрів України.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.03.2016 року залучено до участі у справі іншого відповідача ТОВ "Дунайбункер".
Рішенням господарського суду Одеської області від 16.05.2016 року залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року позовні вимоги задоволено повністю: визнано недійсним Договір оренди земельної ділянки від 15.11.2004 року, площею 2, 3881 га, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 258, укладений Ізмаїльською міською радою Одеської області з ТОВ "Дунайбункер"; витребувано з незаконного володіння ТОВ "Дунайбункер" на користь держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України земельну ділянку площею 2, 3881 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищезазначені судові акти мотивовані тим, що передана Ізмаїльською міською радою в оренду земельна ділянка відноситься до земель оборони, право розпорядження якими належить до повноважень Кабінету Міністрів України, а тому прийняття рішення про передачу в оренду земель державної власності, які перебувають у постійному користуванні Адміністрації Державної прикордонної служби України та укладення на підставі цього рішення Договору оренди здійснено Ізмаїльською міською радою з перевищенням повноважень, що є підставою для визнання оспорюваного Договору недійсним.
Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ТОВ "Дунайбункер" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 16.05.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року і прийняти нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Адміністрацією Державної прикордонної служби України та Військовою частиною НОМЕР_1 до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу, в якому позивачі проти доводів касаційної скарги заперечують та просять залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій без змін.
В судовому засіданні відповідач-2 просив касаційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Одеської області від 16.05.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року скасувати і прийняти нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а прокурор, представники позивачів та третьої особи проти доводів касаційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій без змін.
Відповідача-1 згідно з приписами ст. 1114 ГПК України було належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак він не скористався передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.
Заслухавши пояснення прокурора, представників позивачів, відповідача-2 та третьої особи, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові акти господарських судів попередніх інстанцій скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду з огляду на наступне.
Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що Постановою Ради народних комісарів Української РСР від 07.02.1946 року № 157/017 "Про відвід 3138 гектарів землі для будівництва головної бази Дунайської флотилії ВМФ в Ізмаїльській області" відведено для будівництва головної бази Дунайської флотилії ВМФ в Ізмаїльській області земельну ділянку площею 3138 гектарів, зокрема, за рахунок приміських земель м. Ізмаїла в районі Копана Балка.
Рішеннями звуженого засідання виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 15.06.1951 року № 025 "Про передачу в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельної ділянки" від 03.09.1951 року № 32 "Про відвід в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельної ділянки" передано в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельну ділянку площею 7,6 га, розташовану в районі 85-90 км Копаної Балки (вул. Нахімова спуск до річки Дунай) для розширення раніше відведеного будівельного майданчика та, відповідно, затверджено рішення звуженого засідання виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 15.06.1951 року № 025 про передачу в постійне користування Військовій частині НОМЕР_2 земельної ділянки загальною площею 7,6 га в межах території, відчуженої для спеціального будівництва Військової частини НОМЕР_2 постановою Ради Народних Комісарів УРСР від 07.02.1946 року № 157/017.
Рішенням звуженого засідання виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 26.06.1952 року № 031 "Про передачу в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельної ділянки" передано в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельну ділянку площею 1,7 га, розташовану в районі Копаної Балки для розширення раніше відведеного будівельного майданчика.
20.01.1967 року на підставі вищезазначених рішень представником управління головного архітектора м. Ізмаїла складено акт про відвід в натурі земельної ділянки загальною площею 8,55 га, розташованої в АДРЕСА_1 , в користування Військовій частині.
На зазначеній земельній ділянці розміщуються військові містечка № НОМЕР_3 , 139 (на теперішній час на території вказаних військових містечок знаходиться Військова частина НОМЕР_1 ).
Відповідно до Директиви Міністра оборони України від 12.09.1995 року № Д-08 та наказу Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 15.09.1995 року № 359 здійснено приймання-передачу з бригади річкових кораблів ВМС України до складу Прикордонних військ України військового майна, в тому числі і військового містечка № НОМЕР_4 м. Ізмаїл, що підтверджується актом від 12.12.1995 року.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.12.2001 року № 573-р затверджено Перелік нерухомого військового майна Прикордонних військ, яке пропонується до відчуження, згідно з яким підлягала відчуженню, зокрема, казарма будівля АДРЕСА_2 .
21.03.2003 року на підставі вказаного розпорядження Державним комітетом у справах охорони державного кордону України та ТОВ "Дунайбункер" укладено Договір міни нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців та членів їхніх сімей, предметом якого є обмін військового нерухомого майна, а саме: казарми будівлі № 1 військового містечка № НОМЕР_4 , загальною площею 384 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на три квартири, які належать ТОВ "Дунайбункер", на виконання якого того ж дня сторонами даного Договору підписано акт приймання-передачі зазначеного майна.
Рішенням Ізмаїльської міської рад від 28.09.2004 року № 738-ІV "Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років ТОВ "Дунайбункер" для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258" припинено Державному комітету у справах охорони державного кордону України право постійного користування земельною ділянкою площею 2, 3881 га по вул. Нахімова, 258; затверджено проект землеустрою та надано в довгострокову оренду строком на 49 років ТОВ "Дунайбункер" вказану земельну ділянку для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден.
На виконання зазначеного рішення Ізмаїльською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Дунайбункер" (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки від 15.11.2004 року, який зареєстрований 22.11.2004 року в Одеській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі землі вчинено запис за № 01, за умовами якого орендодавець за актом приймання-передачі передав, а орендар прийняв в оренду строком на 49 років земельну ділянку загальною площею 2, 3881 га, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна, що належать орендарю, розташовану за адресою: м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 258, для експлуатації адміністративного приміщення, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден.
В подальшому, рішенням господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року у справі № 916/4881/14 задоволено позовні вимоги заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 до Ізмаїльської міської ради за участю третьої особи ТОВ "Дунайбункер" про визнання незаконним та скасування рішення, визнано незаконним та скасовано рішення Ізмаїльської міської ради від 28.09.2004 року № 738-ІV "Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років ТОВ "Дунайбункер" для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258" .
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 року у справі № 916/4881/14 рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
З урахуванням встановлених обставин справи, керуючись ст. ст. 13, 19, ч. 5 ст. 116 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", ст. ст. 1, 3, ч. 5 ст. 20, ч. 3 ст. 84 Земельного кодексу України, ст. ст. 9, 14 Закону України "Про збройні сили України", ст. ст. 319, 388 Цивільного кодексу України, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновків про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки Договір оренди земельної ділянки від 15.11.2004 року укладено Ізмаїльською міською радою з перевищенням повноважень щодо спірної земельної ділянки без згоди Кабінету Міністрів України або Міністерства оборони України, у зв`язку з чим укладений Договір є незаконним; при цьому, щодо застосування строків позовної давності суди виходили з того, що оскарження прокурором рішення ради, на підставі якого укладено оспорюваний Договір в порядку адміністративного судочинства, вказує на переривання строку позовної даності, після якого перебіг позовної давності почався заново, а тому строк позовної давності у даному випадку після його переривання не пропущено.
Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, вважає, що такі висновки господарських судів попередніх інстанцій є передчасними та зроблені без належного з`ясування всіх обставин справи з огляду на наступне.
Так, суди попередніх інстанцій, надаючи правову оцінку оспорюваному Договору оренди земельної ділянки від 15.11.2004 року і, зокрема, правомірності його укладення на підставі рішення Ізмаїльської міської ради № 738-ІV від 28.09.2004 року та початку перебігу строку позовної давності, з урахуванням оскарження прокурором у судовому порядку зазначеного рішення ради, не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутній Договір оренди земельної ділянки, який укладено на підставі рішення ради від 28.09.2004 року, а наявний Договір оренди земельної ділянки від 15.11.2004 року, укладений на підставі рішення Ізмаїльської міської ради від 17.09.2004 року № 738-ІV, за яким передано в оренду земельну ділянку не сільськогосподарського призначення для експлуатації адміністративного приміщення, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден, з цільовим призначенням земельної ділянки землі комерційної діяльності.
За приписами ст. 19 Земельного кодексу України 2001 року (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Положеннями ст. 20 Земельного кодексу України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, господарські суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним Договору оренди землі з тих підстав, що міською радою з перевищенням своїх повноважень передано в оренду землі оборони за адресою: м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 258, не звернули уваги на вищезазначені обставини, з урахуванням яких судами не досліджено правового титулу переданої земельної ділянки за оспорюваним Договором, чи перебувала відповідна земельна ділянка у користуванні військової частини, а в подальшому передана Адміністрації Державної прикордонної служби України, не встановлено дійсного власника такої земельної ділянки на момент укладення оспорюваного правочину, її цільове призначення, вид використання, площу, тобто, судами не здійснено правової ідентифікації земельної ділянки щодо якої прийнято рішення у даній справі.
Також, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що судам необхідно було залучити до участі у справі відповідний відділ Держгеокадастру, як орган, який здійснює ведення, функціонування та адміністрування Державного земельного кадастру, тобто володіє інформацією про всі земельні ділянки, їх формування, цільове призначення, вид використання та зареєстровані на них права, оскільки його участь буде сприяти правильному вирішенню спору.
Однак, зазначені обставини залишились поза увагою господарських судів попередній інстанцій, що призвело до неповного з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення даного спору.
Неповне дослідження фактичних обставин справи та неналежне з`ясування дійсних правовідносин сторін унеможливлює правильне застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.
Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що всупереч покладеному на суди обов`язку щодо повного та всебічного з`ясування дійсних обставин справи суди на вищенаведене уваги не звернули, а тому судові акти попередніх інстанцій не можна визнати законними та обґрунтованими.
Передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Відтак, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки доказів та фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій.
Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України Вищий господарський суд України за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.
При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, дійсні права та обов`язки сторін, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, визначити повне коло та правовий статус учасників цієї справи і, в залежності від встановленого, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
За таких обставин, касаційна скарга ТОВ "Дунайбункер" підлягає частковому задоволенню, а постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року та рішення господарського суду Одеської області від 16.05.2016 року скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу задовольнити частково.
2. Рішення господарського суду Одеської області від 16.05.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року у справі № 916/3727/15 скасувати.
3. Справу № 916/3727/15 направити на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

Судді В.О. Швець

О.В. Яценко