РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/878/17

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доПриватного акціонерного товариства «Телесистеми України»
простягнення 88 464,78 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_2
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (надалі - «Товариство») про стягнення 78 637,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору оренди нежитлового приміщення №01/07(DDNEKRG0222) від 01.06.2007 р. позивач передав відповідачу у строкове платне користування нерухоме майно, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 76 917,72 грн. Крім того, за прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань позивачем заявлено до стягнення 1 384,52 грн. інфляційних втрат та 335,07 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 13.02.2017 р.

01.02.2017 р. представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій заявлено вимоги про стягнення 88 464,78 грн., з яких: 85 916,73 грн. основного боргу, 2 116,91 грн. інфляційних втрат, 431,14 грн. 3% річних.

Вказана заява є такою, що відповідає приписам статті 22 Господарського процесуального кодексу України, а тому була прийнята судом для подальшого розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 27.02.2017 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. При цьому, Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №696.

Оскільки відповідач не з'явився у судове засідання, незважаючи на належне повідомлення про час та місце судового засідання, не надав суду відзиву та документів, витребуваних судом, суд на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2007 р. між Підприємцем (орендодавець) та Товариством (орендар) укладено договір оренди №01/07(DDNEKRG0222) (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду) частину нежитлового приміщення площею 8,4 кв.м. для розміщення обладнання та частину покрівлі площею 16,0 кв.м. для розміщення антенно-мачтових пристроїв за адресою: АДРЕСА_2, приміщення 5, загальною площею 24,4 кв.м. (об'єкт оренди), а орендар зобов'язується сплачувати орендодавцю плату за користування.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що при передачі приміщення оренди сторонами складається двосторонній акт прийому-передачі об'єкта оренди (додаток №1), який підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною цього договору. В акті прийому-передачі вказується технічний стан приміщення на момент передачі його в оренду.

Згідно з п. 3.3.6 Договору орендар зобов'язаний у встановлений термін вносити орендну плату.

Відповідно до п. 4.1 Договору за об'єкт оренди орендар сплачує орендну плату за календарний місяць в розмірі 1 634,70 грн.

Пунктом 4.6 Договору визначено, що орендна плата вноситься один раз на місяць починаючи з моменту фактичної передачі об'єкта оренди орендареві за актом прийому-передачі, не пізніше 20 числа поточного місяця.

У пункті 4.7 Договору сторони погодили, що розмір орендної плати кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати, нарахованої за попередній місяць, на індекс інфляції за попередній місяць.

Згідно з п. 5.1 Договору договір укладено на строк з 01.06.2007 р. по 31.05.2008 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування об'єкт оренди, що підтверджується актом прийому-передачі по Договору від 01.06.2007 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати у розмірі 85 916,73 грн. за грудень 2013 року та за період з квітня 2015 року по грудень 2016 року.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором оренди, який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір оренди нежитлового приміщення 01/07(DDNEKRG0222) від 01.06.2007 р. як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи (актом прийому-передачі по Договору від 01.06.2007 р.) підтверджується факт передачі в оренду позивачем та прийняття відповідачем об'єкту оренди за Договором. При цьому, приймаючи до уваги відсутність доказів припинення Договору, відповідно до п. 5.1 вказаного правочину Договір вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах, у зв'язку з чим обґрунтованими є твердження позивача про користування відповідачем об'єктом оренди у період з грудня 2013 року по грудень 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 4.6 Договору, відповідач повинен був сплачувати орендну плату не пізніше 20 числа поточного місяця.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості перед позивачем з орендної плати за грудень 2013 року та за період з квітня 2015 року по грудень 2016 року, а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Разом з цим, відповідач у судові засідання не з'явився та будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості, всупереч вимогам ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України, до матеріалів справи не надав. Також, Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» не наведено суду обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

При цьому, при здійсненні перерахунку заявленої до стягнення суми орендної плати судом встановлено, що розрахунок заборгованості здійснено позивачем невірно. Зокрема, позивачем не враховано, що відповідно до п. 4.7 Договору розмір орендної плати кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати, нарахованої за попередній місяць, на індекс інфляції за попередній місяць, а тому помилково розраховано орендну плату за кожний календарний місяць у спірному періоді з застосуванням індексу інфляції за поточний місяць, а не попередній.

Одночасно з цим, оскільки за перерахунком суду розмір заявленої до стягнення суми є меншим від суми, розрахованої судом, справа розглядається в межах позовних вимог.

Таким чином, приймаючи до уваги належне виконання позивачем своїх зобов'язань щодо передачі об'єкту оренди орендарю в користування, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе обов'язків щодо внесення орендної плати, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 85 916,73 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 116,91 грн. та інфляційних втрат у розмірі 431,14 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 08.11.2016 р. по 10.01.2017 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку зі сплати орендної плати не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини невиконання відповідачем зобов'язань зі сплати орендної плати, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми 3% річних, судом встановлено, що позивачем не враховано, що у 2016 році було 366 днів, а також що 20.11.2016 р. був вихідний день.

За перерахунком суду, сума 3% річних від суми простроченого відповідачем грошового зобов'язання, в межах визначеного позивачем періоду нарахування, складає 416,08 грн., з яких:

- 88,27 грн. сума 3% річних, нарахована за період з 08.11.2016 р. по 21.11.2016 р. за прострочення оплати 76 917,72 грн.;

- 186,77 грн. сума 3% річних, нарахована за період з 22.11.2016 р. по 20.12.2016 р. за прострочення оплати 81 377,09 грн.;

- 141,04 грн. сума 3% річних, нарахована за період з 21.12.2016 р. по 10.01.2017 р. за прострочення оплати 85 916,73 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 416,08 грн.

При здійсненні судом перерахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок є вірним, а вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 2 116,91 грн. підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємця заборгованості у розмірі 85 916,73 грн., 3% річних у розмірі 416,08 грн. та інфляційних у розмірі 2 116,91 грн.

В іншій частині (3% річних у розмірі 15,06 грн.) необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7; ідентифікаційний код 22599262) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (50025, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 85 916 (вісімдесят п'ять тисяч дев'ятсот шістнадцять) грн. 73 коп., 3% річних у сумі 416 (чотириста шістнадцять) грн. 08 коп., інфляційні у розмірі 2 116 (дві тисячі сто шістнадцять) грн. 91 коп. та судовий збір у розмірі 1 599 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 73 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.02.2017 р.

Суддя В.П. Босий