номер провадження справи 12/21/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 Справа № 908/250/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/250/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 48805,69 грн.

за участю представників:

від позивача - Літєнкова О.І., довіреність від 25.10.2016 року

від відповідача - ОСОБА_1, особисто

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 23.02.2017 року згідно вимог ст. 77 ГПК України була оголошена перерва до 01.03.2017 року, без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу з орендної плати за період з вересня 2016 року по грудня 2016 року в сумі 47493,65 грн., пені в сумі 2021,29 грн., трьох процентів річних в сумі 500,57 грн. та інфляційних витрат в сумі 1659,48 грн. за договором № 2932/д оренди від 04.04.2012 року.

23.02.2017 року на адресу від відповідача надійшло клопотання в порядку ст. 121 ГПК України про відстрочку виконання рішення суду у справі №908/250/17 на 6 (шість) місяців.

Безпосередньо в судовому засіданні 23.02.2017 року відповідач проти позову не заперечив. Разом з тим, звернувся до суду із клопотання в порядку ст. 121 ГПК України про надання відстрочки виконання рішення суду на 6 (шість) місяців.

28.02.2017 року від позивача надійшло клопотання, в порядку ст. 22 ГПК України, про зменшення позовних вимог, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг з орендної плати за період з вересня 2016 року по грудня 2016 року в сумі 43993,65 грн., пені в сумі 3239,93 грн., трьох процентів річних в сумі 491,76 грн. та інфляційних витрат в сумі 1080,35 грн.

Судом прийнято до уваги, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК України) слід розуміти збільшення або зменшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру (п. п. 3.10., 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, фактично відбулося зменшення розміру позовних вимог, в розумінні п. п. 3.10, 3.11. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції». Відтак, має місце нова ціна позову, заявлена позивачем, з якої спір вирішується судом по суті.

01.03.2017 року від відповідача надійшло клопотання в порядку ст. 121 ГПК України про розстрочку виконання рішення суду у справі №908/250/17 на 6 (шість) місяців.

Безпосередньо в судовому засіданні 01.03.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Окрім того, представник позивача не заперечує проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду, що не перевищує 3 (трьох) місяців.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.03.2017 року проти позову не заперечував, заборгованість перед позивачем за договором оренди № 2932/д від 04.04.2012 року визнав та просить суд розстрочити виконання рішення у справі №908/250/17 на 6 (шість) місяців.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, приймаючи до уваги доводи сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 04.04.2012 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області, далі Орендодавець та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, далі Орендар, був укладений договір № 2932/д оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі відокремленого структурного підрозділу «Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» державного підприємства «Придніпровська залізниця», далі Договір.

Відповідно до п.п. 1.1 та 1.3 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 231,9кв.м. будівлі пасажирського залізничного вокзалу АДРЕСА_1, а саме:

- приміщення 2 підвального поверху (частини приміщень з №1 по №4 включно площею 58,7 кв.м.);

- приміщення 2 першого поверху (частини приміщень з №5 по №13 включно, площею 153,2 кв.м.);

- приміщення 1 першого поверху (частина приміщення №1, площею 20,0 кв.м.), відповідно до плану поверхів та експлуатації приміщень з технічного паспорту будівлі (Додаток 4).

Орендоване майно перебуває на балансі відокремленого структурного підрозділу «Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» державного підприємства «Придніпровська залізниця», далі Балансоутримувач.

Майно передається в оренду з метою розміщення їдальні що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору за актом прийому-передачі Орендодавець та Балансоутримувач передали Орендарю, а Орендар прийняв в оренду вказані приміщення (а.с. 14).

Договором про зміни №1 від 27.11.2012 року до Договору, на підставі листа Орендаря від 24.10.2012 року № б/н щодо зменшення площі орендованого майна - приміщення 2 підвального поверху (частини приміщень з №1 по №4 включно), площею 58,7 кв.м., враховуючи акт про відмову складений між Балансоутримувачем та Орендарем, абзац другий п. 1.1. Договору оренди та абзац другий акта приймання-передачі Договору виключено, зменшено загальну площу орендованого майна з 231,9 кв.м. до 173,2 кв.м.

16.07.2013 року, Договором про зміни №3, на підставі листа Орендаря від 27.05.2013 року № б/н щодо зменшення площі орендованого майна, абзац третій п. 1.1. Договору оренди та абзац третій акта приймання-передачі Договору викладено в наступні редакції: «приміщення 1 першого поверху (частина приміщення №1, площею 13,0 кв.м.), відповідно до плану поверхів та експлікації приміщень з технічного паспорту будівлі (Додаток 4)», зменшено загальну площу орендованого майна з 173,2 кв.м. до 166,2 кв.м.

Додатковим договором від 25.02.2016 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, Орендодавцем спірного майна є ПАТ «Укрзалізниця». У тексті Договору повне найменування Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та скорочене найменування ДП «Придніпровська залізниця» замінено відповідно на Регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

25.02.2016 року між позивачем та відповідачем підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна - вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 166.2 кв. м. будівлі пасажирського залізничного вокзалу АДРЕСА_1.

Згідно з п. п. 2.1. 2.2 Договору вступ Орендаря у користування Майном наступає одночасно з підписанням сторонами Договору та акта приймання-передачі орендованого майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно.

Умовами п.п. 3.1 і 3.6 Договору, із урахуванням змін внесених Додатковими договорами від 25.02.2016 року та 29.11.2016 року, сторони узгодили, що орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, зі змінами та доповненнями, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 6097,40 грн. без ПДВ. Орендна плата, визначена домовленістю сторін, з 01.10.2016 року становить 11650,00грн. без ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата 100 % перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця. Одержувач коштів - Структурний підрозділ Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ одержувача - 40081237, банк одержувача - в філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 313957 № рахунку 8492 не пізніше 10 числа місяця наступного за звітнім.

Згідно з підпунктом 10.1.4 Договору пункту 10.1, із урахуванням змін внесених Додатковим договором від 20.10.2016 року, строк дії договору визначено до 31.10.2016 року включно.

Додатковим договором від 29.11.2016 року підпункт 10.1.4 пункту 10.1 Договору викладено у наступній редакції: «Цей Договір діє з 01 листопада 2016 року по 31 березня 2017 року включно». Отже, умови договору є дійсними і на момент розгляду даного спору судом.

Докази у справі свідчать, що відповідачем була здійснена часткова оплата за вересень 2016 року за Договором на суму 11261,78грн. Факт часткової оплати відповідачем заборгованості з орендної плати за Договором визнається обома сторонами у справі. Відтак, враховуючи визнання сторонами у справі факту часткової оплати відповідачем заборгованості з орендної плати за Договором на загальну суму 11261,78 грн., вказані обставини не підлягають доказуванню з огляду на приписи ч. 1 ст. 35 ГПК України.

Таким чином з врахуванням часткової оплати заборгованість відповідача за період вересня 2016 року по грудень 2016 року зі сплати орендної плати за Договором складає 43993,65 грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 11.10.2016 року по 24.02.2017 року в сумі 3239,93 грн. на підставі п. 3.8 Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, в зв'язку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних в сумі 491,76 грн. та інфляційні витрати в сумі 1080,35 грн. за загальний період з 11.10.2016 року по 24.02.2017 року.

Судом дана належна правова оцінка правовідносинам сторін. Так, за своєю правовою природою між сторонами укладено договір оренди. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили орендну плату, порядок здійснення розрахунків, строк дії договору, порядок прийому-передачі майна в оренду та його повернення, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 759 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Частина перша статті 759 ЦК України, як загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Стаття 283 ГК України передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України). Статтею 286 ГК України унормовано, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України). Орендна плата встановлюється в грошовій формі (ч. 3 ст. 286 ГК України). Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України), про що сторони диспозитивно домовилися у розділі 3 Договору, зокрема в п. 3.6 Договору.

Так, умовами п. 3.6. Договору сторони визначили, що орендна плата 100 % перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця. Одержувач коштів - Структурний підрозділ Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», код. ЄДРПОУ одержувача - 40081237, банк одержувача - в філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 313957 № рахунку 8492 не пізніше 10 числа місяця наступного за звітнім.

Докази у справі свідчать, що відповідачем була здійснена часткова оплата заборгованості з орендної плати, а саме:

- 22.11.2016 року на суму 1704,67грн.;

- 23.11.2016 року на суму 2000,00грн.;

- 24.11.2016 року на суму 1000,00грн.;

- 28.11.2016 року на суму 553,27 грн.;

- 28.11.2016 року на суму 1000,00 грн.;

- 13.12.2016 року на суму 503,82грн.;

- 19.12.2016 року на суму 500,01грн.;

- 23.12.2016 року на суму 500,01 грн.;

- 23.01.2016 року на суму 500,00грн.;

- 10.02.2017 року на суму 500,00 грн.;

- 13.02.2017 року на суму 500,00 грн.;

- 14.02.2017 року на суму 250,00 грн.;

- 16.02.2017 року на суму 500,00 грн.;

- 20.02.2017 року на суму 500,00 грн.;

- 21.02.2017 року на суму 500,00 грн.;

- 24.02.2017 року на суму 250,00 грн.

Факт часткової оплати відповідачем заборгованості з орендної в сумі 11261,78 грн. за Договором визнається обома сторонами.

Обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався в повному обсязі з позивачем у встановлений договором строк в наслідок чого виникла заборгованість з орендної плати у розмірі 43993,65 грн.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що за спірний період позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про сплату заборгованості з орендної плати, про що свідчать копії претензій №3359 від 07.10.2016 року та №4213 від 14.12.2016 року (а.с. 48, 55). Вказані претензії відповідачем були отриманні, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 49, 56). Однак доказів оплати боргу до матеріалів справи не надано.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач довів суду факт невиконання з боку відповідача своїх зобов'язань за договором, а саме не здійснення останнім оплати в період з вересня 2016 року по грудень 2016 року за послуги з орендної в сумі 43993,65 грн. Відповідач наявність заборгованості в сумі 439936,64 грн. визнав. Втім, доказів оплати боргу станом на час розгляду справи суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 43993,95 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором оренди нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати орендної плати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на заборгованість з вересня 2016 року по грудень 2016 року за загальний період з 11.10.2016 року по 24.02. 2017 року на загальну суму 3239,93 грн.

Проте, дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивач при розрахунку суми пені за вересень 2016 року включає в період розрахунку, дні фактичної сплати суми заборгованості, що суперечить п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань». Відповідно до п. 1.12. вказаної постанови Пленуму у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми «Законодавство» за рахунками за спожиту теплову енергію, в яких допущені помилки.

Пеня за вересень 2016 року розрахована судом наступним чином:

- за період з 11.10.2016 року по 21.11.2016 року (42 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 13315,43 грн. пеня складає 439,49 грн.;

- за 22.11.2016 року (1 день прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 11610,76 грн. пеня складає 8,88 грн.;

- за 23.11.2016 року (1 день прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 9610,76 грн. пеня складає 7,35 грн.;

- за період з 24.11.2016 року по 27.11.2016 року (4 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 8610,76 грн. пеня складає 26,35грн.;

- за період з 28.11.2016 року по 12.12.2016 року (15 днів прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 7057,49 грн. пеня складає 80,99 грн.;

- за період з 13.12.2016 року по 18.12.2016року (6 днів прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 6553,67 грн. пеня складає 30,08 грн.;

- за період з 19.12.2016 року по 22.12.2016 року (4 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 6053,66 грн. пеня складає 18,52 грн.;

- за період з 23.12.2016 року по 22.01.2017 року (31 день прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 5553,65 грн. пеня складає 131,98 грн.;

- за період з 23.01.2017 року по 09.02.2017 року (18 днів прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 5053,65 грн. пеня складає 69,78 грн.;

- за період з 10.02.2017 року по 12.02.2017 року (3 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 4553,65 грн. пеня складає 10,48 грн.;

- за 13.02.2017 року (1 день прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 4053,65 грн. пеня складає 3,11 грн.;

- за період з 14.02.2017 року по 15.02.2017 року (2 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 3803,65 грн. пеня складає 5,84 грн.;

- за період з 16.02.2017 року по 19.02.2017 року (4 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 3303,65 грн. пеня складає 10,14 грн.;

- за 20.02.2017 року (1 день прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 2803,65 грн. пеня складає 2,15 грн.;

- за період з 21.02.2017 року по 23.02.2017 року (3 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 2303,65 грн. пеня складає 5,30 грн.;

- за 24.02.2017 року (1 день прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 2053,65 грн. пеня складає 1,58 грн.

Пеня за жовтень 2016 року розрахована судом наступним чином:

- за період з 11.11.2017 року по 24.02.2017 року (105 днів прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 13315,43 грн. пеня складає 1071,14 грн.

Пеня за листопад 2016 року розрахована судом наступним чином:

- за період з 11.12.2017 року по 24.02.2017 року (75 днів прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 13315,43 грн. пеня складає 765,54 грн.

Розрахунок пені за грудень 2016 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 3205,43 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пені підлягають задоволенню частково в сумі 3205,43 грн.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати спожитої теплової енергії, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 491,76 грн. та інфляційні втрати в сумі 1080,35 грн. за загальний період з 11.10.2016 року по 24.02.2017 року

Разом з тим, в розрахунку трьох процентів річних позивачем також допущені помилки при їх розрахунку. Відтак, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми «Законодавство» в наслідок чого сума трьох процентів річних за період з 11.10.2017 року по 24.02.2017 року від суми 43993,65грн. складає 490,96 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати за надані послуги становить 490,96 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 490,96 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов'язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми «Законодавство», в наслідок чого сума інфляційних витрат річних за загальний період з 11.10.2016 року по 24.02.2017 року від суми 43993,65грн. складає 1086,85 грн.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати в сумі 1080,35грн., а господарський суд не наділений правом виходити за межі заявленої до стягнення суми, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Розглянувши клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду строком на 6 місяців, суд дійшов висновку про його часткове задоволення з наступних підстав.

Статтею 121 ГПК України визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Законодавець встановлює, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з п. 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду обґрунтоване наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідачем в судовому засіданні 01.03.2017 року надано копію податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, з якої вбачаються, що сума чистого оподатковуваного доходу відповідача склала 13000,00 грн., сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) року складає 2340,00грн., сума військового збору, що підлягає сплаті до бюджету складає 195,00грн. Таким чином, фінансово-економічний стан відповідача є складним.

Отже, враховуючи складний фінансовий стан боржника, часткову оплату суми основного боргу вже під час розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість надання розстрочки виконання рішення в даній справі строком 3 (три) місяців.

При цьому, враховано, що розстрочка виконання рішення в даній справі саме три місяців не порушить баланс інтересів сторін, а саме досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора, сприятиме як можливості продовження господарської діяльності боржника, і зробить реальною можливість отримання стягувачем стягнутих за рішенням суду коштів.

Суд наголошує на тому, що надання розстрочки не звільняє від виконання судового рішення і спрямовано на зменшення негативних наслідків для боржника при одночасному досягненні інтересу для кредитора, оскільки сприяє в повному обсязі виконанню судового рішення.

За такими обставинами, клопотання відповідача підлягає задоволенню частково, а тому слід надати Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 розстрочку виконання рішення суду у справі № 908/250/17 від 01.03.2017 року щодо стягнення з нього основного боргу в суму 43993,65 грн., пені в сумі 3205,43 грн., трьох процентів річних в сумі 490,96 грн. та інфляційних витрат в сумі 1080,35 грн., на 3 (три) місяці рівними частинами шляхом сплати:

- суми 16256,80 грн. у строк до 01.04.2017 року,

- суми 16256,80 грн. у строк до 01.05.2017 року,

- суми 16256,79 грн. у строк до 01.06.2017 року.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 01.03.2017 року, згідно частини 2 статті 85 Господарського процесуального кодексу України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 181, 193, 230, 231, 283, 286 ГК України, ст. ст. 599, 611, 625, 629, 638, 639, 759, 762 ЦК України, ст. ст. 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85, 121 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, код ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», , в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», , основний борг в сумі 43993 (сорок три тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 65 коп., пеню в сумі 3205 (три тисячі двісті п'ять) грн. 43 коп., три проценти річних в сумі 490 (чотириста дев'яносто) грн. 96 коп., інфляційні витрати в сумі 1080 (одна тисяча вісімдесят) грн. 35 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1598 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 84 коп. на розрахунковий рахунок Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 49038, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, п/р 7468 в філії - Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», код банку 305482, , видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення пені в сумі 34,50 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 0,80 грн. відмовити.

5. Розстрочити виконання рішення суду від 01.03.2017 року у справі № 908/250/17 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, код ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», , 49038, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, основного боргу в сумі 43993 (сорок три тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 65 коп., пені в сумі 3205 (три тисячі двісті п'ять) грн. 43 коп., трьох процентів річних в сумі 490 (чотириста дев'яносто) грн. 96 коп., інфляційних витрат в сумі 1080 (одна тисяча вісімдесят) грн. 35 коп., на 3 (три) місяці рівними частинами шляхом сплати:

- суми 16256,80 грн. у строк до 01.04.2017 року,

- суми 16256,80 грн. у строк до 01.05.2017 року,

- суми 16256,79 грн. у строк до 01.06.2017 року.

Повне рішення складено - 06.03.2017 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.