ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 р. Справа № 909/1130/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Максимів Т. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром", вул. Ботанічна, 2, м. Івано-Франківськ,76000

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕО Сервіс-житло", вул. Симоненка, 37,м. Івано-Франківськ,76000

про стягнення 521910,15 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - начальник юридичного відділу, (довіреність №3-3-4/1665 від 12.01.17),

від відповідача: ОСОБА_2 - директор (за сумісництвом), наказ № 01-к/10 від 16.09.10.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром" звернулося в господарський суд Івано-Франківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕО Сервіс житло" про стягнення 477192,38 грн. заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на відпуск і споживання питної води з комунального водопроводу та на приймання стічних вод до комунальної каналізації №3658 від 25.11.10 щодо оплати наданих послуг.

В судовому засіданні 21.02.17 оголошувалася перерва до 28.02.17.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав згідно заяви вх.№2408/17 від 27.02.17 про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача 521910,15 грн. заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України, права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що збільшення позовних вимог є правом позивача та не порушує процесуальних прав відповідача, то суд розглядає позов згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог вх.№2408/17 від 27.02.17.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Розглянувши матеріали справи із врахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

25.11.10 між сторонами даного спору укладено договір на відпуск і споживання питної води з комунального водопроводу та на приймання стічних вод до комунальної каналізації №3658, відповідно до якого позивач зобов"язався надавати відповідачу послуги з водопостачання холодної води та водовідведення, а відповідач в свою чергу своєчасно оплачувати надані йому послуги та інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід"ємними частинами (п.1.1.).

Відповідно до 2.2.1. даного договору, відповідач зобов"язався щомісячно в 17-ий робочий день місяця направляти представника у відділ збуту "Водоекотехпрому" для подання додатку 4 - "Акта про обсяги переданої абоненту питної води і прийнятих від нього стічних вод" та додатку 5 - "Акт виконання робіт. Результати аналізу стічної води", які є невід"ємною частиною договору, одержання відповідних рахунків на оплату та надання документів, що підтверджують оплату в розрахунковому періоді.

Згідно п.п.2.2.2 договору відповідач зобов"язався здійснювати оплату послуг водопостачання та водовідведення в 3-денний термін з моменту отримання рахунку, а також здійснювати авансовий платіж, який вноситься до 1-го числа місяця, за який здійснюється передоплата, в розмірі вартості наданих послуг в минулому місяці.

На виконання умов укладеного договору, позивачем в період з 01.04.16 по 31.01.17 надано відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на суму 521910,15 грн., що підтверджується актами про обсяги переданої абоненту води і прийнятих від нього стічних вод протягом розрахункового періоду, які підписані представниками сторін та скріплені печатками, рахунками - фактурами, копії яких долучено до матеріалів справи та актом звірки за період з 01.04.16 по 31.01.17, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи та свідчить про визнання відповідачем боргу.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено претензію №-4/1322 від 13.10.16, докази чого долучено до матеріалів справи. Проте, дана вимога залишена відповідачем без задоволення.

За змістом ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічні положення закріплено у ст.174 Господарського кодексу України: господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Оскільки договір №3658 від 25.11.10 за своєю правовою природою є договором про надання послуг, до нього застосовуються положення глави 63 Цивільного кодексу України.

В силу ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 ЦК України). Наведена правова норма кореспондується зі ст.530 ЦК України, згідно якої якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 33 ГПК України покладено обов"язок на кожну зі сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань не надав, доводи позивача не спростував, позовні вимоги визнав.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем договірних зобов"язань, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Судовий збір за правилами ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.124 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 614, 629, 901, 903 Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 174,193 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" до товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕО Сервіс-житло" про стягнення 521910,15 грн. задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕО Сервіс-житло", вул. Симоненка, 37, м. Івано-Франківськ, 76000 (код 37183220) на користь комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром", вул. Ботанічна, 2, м. Івано-Франківськ, 76000 (код 32360815) - 521910,15 (п"ятсот двадцять одну тисячу дев"ятсот десять гривень п"ятнадцять копійок) заборгованості, а також 7828,65 (сім тисяч вісімсот двадцять вісім гривень шістдесят п"ять копійок) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.17

Суддя Максимів Т. В.