ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017р. Справа№ 914/2520/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П., судді Коссак С.М., Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Краєвському І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства «ОСОБА_1 Сервіс», м. Миколаїв,
до відповідача:Приватного підприємства «Платан», с. Дуліби, Стрийський р-н., Львівська обл.,
про: витребування майна з чужого незаконного володіння.
Представники:
позивача:не зявився,
відповідача:не зявився.
Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Приватного підприємства «ОСОБА_1 Сервіс» до Приватного підприємства «Платан» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 03.10.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.11.2016 р. Розгляд справи відкладався з 02.11.2016 р., на 16.11.2016 р., на 28.11.2016 р., на 12.12.2016 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.12.2016 року призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів. За допомогою автоматизованої системи документообігу суду до складу колегії суддів включено суддів Коссака С.М. та Манюка П.Т.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.12.2016 року розгляд справи призначено на 11.01.2017 р. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2017 року розгляд справи відкладено на 26.01.2017 р.

Ухвалою суду від 26.01.2017 р. розгляд справи відкладено на 08.02.017 р. Ухвалою суду від 08.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 15.02.2017 р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.02.2017 р. змінено склад суду, замість судді Манюка П.Т. до складу колегії суддів включено суддю Іванчук С.В.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.02.2017 р. розгляд справи відкладався на 01.03.2017 р. Рух справи відображено у попередніх ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. Позивач є власником рухомого майна баштового крану LIEBHERR 63К серійний номер 16336435, який на підставі усних домовленостей 14.07.2016 р. передано ПП "Платан" та встановлено за адресою: Львівська область, місто Стрий, вулиця Гетьмана Сагайдачного, 13-А. Договору купівлі-продажу ПП "Платан" з позивачем не уклав, відмовляється повертати майно. З урахуванням наведеного, позивач просить на підставі положень статті 387 Цивільного кодексу України витребувати майно у відповідача, яке знаходиться в останнього без відповідної правової підстави.

Представник відповідача в судові засідання не зявлявся, проти позову не заперечив, інших письмових пояснень не подав.

Відповідно до положень пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. №18 за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями)).

Відповідачем з часу порушення провадження у справі та протягом її розгляду не подано жодних додаткових доказів на заперечення заявлених позовних вимог, не досягнуто мирного врегулювання спору. Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності письмово відзиву відповідача за доказами доданими до справи.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачем подано документи щодо набуття права власності на баштовий кран LIEBHERR 63К серійний номер 16336435 на підставі договору поставки від 29.06.2016 р. №2906/16, укладеного між ПП "ОСОБА_1 Сервіс та ТзОВ "Будпромінвест". Вказаний кран передано позивачу за актом приймання-передачі товару від 30.06.2016 р. Позивачем у підтвердження придбання товару додано податкові накладні №323 від 29.06.2016 р. та №438 від 30.06.2016 р., внесені продавцем до Єдиного реєстру податкових накладних 12.07.2016 р. Згідно з платіжними дорученнями №218 від 29.06.2016 р. та №225 від 05.07.2016 р. ПП "ОСОБА_1 Сервіс" оплатив ТзОВ "Будпромінвест" 45.000,00 грн. та 55.000,00 грн. відповідно.

Згідно з видатковою накладною №РН-000030 від 30.06.2016 р. ТзОВ "Будпромінвест" поставив, а ПП "ОСОБА_1 Сервіс" прийняв баштовий кран LIEBHERR 63К серійний номер 16336435, 1993 р.

Між ПП "ОСОБА_1 Сервіс" та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання транспортних послуг від 01.07.2016 р. (надалі Договір транспортних послуг). За умовами цього договору виконавець (ФОП ОСОБА_2В.) зобовязується за завданням замовника (ПП "ОСОБА_1 Сервіс") протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги: перевезення баштового крану замовника з місця зберігання до будівельного майданчика, а замовник зобовязується оплатити надані послуги.

У додатку №1 до Договору транспортних послуг сторони визначили, що виконавець зобовязується надати замовнику наступні послуги: здійснити 14.07.2016 р. перевезення баштового крану замовника з місця зберігання у м. Дніпропетровськ, вул. Шинна, б.10 до будівельного майданчика за адресою: м. Стрий, вул. Гетьмана Сагайдачного, 13-А. Загальна сума вартості послуг складає 20.000,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі від 18.07.2016 р. виконавець (ФОП ОСОБА_2В.) передав, а представник замовника (ПП "ОСОБА_1 Сервіс") прийняв послуги з перевезення 14.07.2016 р. баштового крану замовника з місця зберігання до будівельного майданчика.

Відповідно до товарно-транспортних накладних №Р2165 від 14.07.2016 р. та №Р2166 від 14.07.2016 р. вантажовідправник - ПП "ОСОБА_1 Сервіс" замовив послуги з перевезення у перевізника ФОП ОСОБА_2 Перевізник здійснив перевезення карну баштового LIEBHERR 63К, який прийняв вантажоодержувач ПП "Платан" за адресою: місто Стрий, вулиця Гетьмана Сагайдачного, 13-А.

Як убачається з матеріалів справи, спірне майно не було передано (повернуто) відповідачем позивачу. Доказів, які б підтверджували протилежне, суду не подано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач, просить суд витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави володіє ним.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі позивачем подано документи щодо набуття права власності на баштовий кран LIEBHERR 63К серійний номер 16336435 на підставі договору поставки від 29.06.2016 р. №2906/16, укладеного між ПП "ОСОБА_1 Сервіс та ТзОВ "Будпромінвест". Вказаний кран передано позивачу за актом приймання-передачі товару від 30.06.2016 р. Позивачем у підтвердження придбання товару додано податкові накладні №323 від 29.06.2016 р. та №438 від 30.06.2016 р., внесені продавцем до Єдиного реєстру податкових накладних 12.07.2016 р. Згідно з платіжними дорученнями №218 від 29.06.2016 р. та №225 від 05.07.2016 р. ПП "ОСОБА_1 Сервіс" оплатив ТзОВ "Будпромінвест" 45.000,00 грн. та 55.000,00 грн. відповідно.

Згідно з видатковою накладною №РН-000030 від 30.06.2016 р. ТзОВ "Будпромінвест" поставив, а ПП "ОСОБА_1 Сервіс" прийняв баштовий кран LIEBHERR 63К серійний номер 16336435, 1993 р.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондкиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. ОСОБА_1 того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення, чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція ст. 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували законність володіння (користування) відповідачем баштовим краном LIEBHERR 63К серійний номер 16336435, проте додано докази щодо правомочностей позивача на вказаний обєкт. Суду не подано доказів досягнення домовленості між позивачем та відповідачем або третіми особами в частині предмета зобовязання щодо баштового крану LIEBHERR 63К серійний номер 16336435.

За таких обставин, коли відповідач без відповідної правової підстави фактично володіє баштовим краном LIEBHERR 63К серійний номер 16336435, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 02.03.2016 р. у справі N 6-3090цс15.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального Закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем обґрунтовано доводи позовної заяви, в судовому засіданні не заявлялися жодні клопотання, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 р. №7 судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем відповідно до документів, які підтверджують придбання майна, визначено його вартість у сумі 100.000,00 грн. Таким чином, до сплати підлягає судовий збір у розмірі 1.500,00 грн.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати з чужого незаконного володіння Приватного підприємства «Платан» (адреса: вулиця Львівська, будинок 151, місто Стрий, Львівська область, 82400; ідентифікаційний код 30253893) рухоме майно баштовий кран LIEBHERR 63К серійний номер 16336435, 1993 р. Стягувач: Приватне підприємство «ОСОБА_1 Сервіс» (адреса: проспект Миру, будинок 2-А/12, офіс 404, Інгульський район, місто Миколаїв, Миколаївська область, 54034; ідентифікаційний код 37224696).

3. Стягнути з Приватного підприємства «Платан» (адреса: вулиця Львівська, будинок 151, місто Стрий, Львівська область, 82400; ідентифікаційний код 30253893) на користь Приватного підприємства «ОСОБА_1 Сервіс» (адреса: проспект Миру, будинок 2-А/12, офіс 404, Інгульський район, місто Миколаїв, Миколаївська область, 54034; ідентифікаційний код 37224696) 1.500,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2017 р.

Суддя Трускавецький В.П.

Суддя Коссак С.М.

Суддя Іванчук С.В.