ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

28 лютого 2017 р. Справа № 902/1017/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратівнафтобаза»

(22633, Вінницька обл., Оратівський р-н, с.Оратів, вул.Привокзальна, 2)

до ОСОБА_1

АДРЕСА_1 )

про стягнення 149 895,14 грн.

участю секретаря судового засідання Павлова Т.С.,

представників сторін:

позивача: Захарчук М.В. за довіреністю від 28.10.2016р.;

відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оратівнафтобаза» звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 149 895,14 грн..

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем посадових обов'язків, чим завдав позивачу матеріальної шкоди в розмірі 149 895,14 грн..

Ухвалою суду від 28.11.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1017/16 з призначенням до розгляду на 15.12.2016 року та зобов'язано сторін надати докази, необхідні для вирішення спору в даній справі.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав невиконання сторонами вимог суду в частині надання доказів, та у зв'язку зі зміною складу суду в даній справі.

Востаннє, ухвалою суду від 25.01.2017 року, за клопотанням представника позивача, продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 28.02.2017 року. Даною ухвалою зобов'язано позивача виконати вимоги ухвали суду від 28.11.2016 року в частині надання доказів в повному обсязі. Встановити фактичне місце проживання ОСОБА_1, повідомити його про час та місце розгляду справи, докази чого надати суду. Надати суду письмові пояснення з підтверджуючими доказами щодо наявності у ТОВ «Оратівнафтобаза» товарно-матеріальних цінностей (дизпаливо) вартістю 149 895,14 грн. на час перебування ОСОБА_1 керівником товариства (видаткові накладні на поставку товару, товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання товару, т.д.)

На визначену судом дату з'явився представник позивача. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався. При цьому суд зважає, що кореспонденція суду, направлена на адресу відповідача, зазначену позивачем в позовній заяві, повернута на адресу суду відділенням поштового зв'язку з написом наступного змісту: «за зазначеною адресою не проживає».

Як передбачено приписами ст. 64 ГПК України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Так, у пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Крім того, у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 зазначено, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи судом.

Таким чином, оскільки неможливість присутності в судовому засіданні представника відповідача документально підтверджена не була, надані позивачем матеріали справи та оригінали документів дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представник відповідача за наявними в справі матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07.02.2013 року у встановленому порядку було зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Оратівнафтобаза», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 25.11.2016 року.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003р. №755-IV (з наступними змінами і доповненнями) Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

В силу положень ч. ч. 2, 3 ст. 145 Цивільного кодексу України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про господарські товариства»від 19 вересня 1991 року N 1576-XII (з наступними змінами і доповненнями) у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом. Генеральний директор (директор) не може бути одночасно головою загальних зборів учасників товариства.

Положеннями п. 8.1 статуту ТОВ «Ортівнафтобаза», затвердженого рішенням наглядової ради ПрАТ «Вінницяагроспецпостач» №1 від 01.02.2013 року, передбачено, що виконавчим органом товариства є директор товариства.

Відповідно до п. 8.8 Статуту ТОВ «Ортівнафтобаза» директор є одноособовим виконавчим органом товариства, який здійснює поточне керівництво діяльністю Товариства, вирішує всі питання, які не віднесені до компетенції Зборів Учасників. Директор підзвітний Зборам Учасників. Директор несе відповідальність за прийняття господарсько-фінансових рішень, своєчасну виплату заробітної плати, сплату податків і відрахувань державі і органам місцевого управління. Директор Товариства може бути звільнений Зборами Учасників за нанесення шкоди Товариству, за невиконання своїх обов'язків, за бездіяльність.

Повноваження директора ТОВ «Ортівнафтобаза» визначено п. 8.9. Статуту Товариства.

Відповідно до п. 5 Протоколу Установчих загальних зборів ТОВ «Ортівнафтобаза» від 05.02.2013 року ОСОБА_1 призначено директором ТОВ «Ортівнафтобаза» на підставі рішення Наглядової ради (Протокол № 1 від 01.02.2013 року).

Наказом № 1-в від 07.02.2013 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора ТОВ «Ортівнафтобаза».

ТОВ «Ортівнафтобаза» в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 25.11.2015 року на засідання Наглядової ради було прийнято рішення про проведення інвентаризації в зв'язку з підозрою в недостачі дизпалива та перевірки повноти та достовірності відображення даних у бухгалтерському обліку.

27.11.2015 року була проведена інвентаризація за результатами якої складено протокол інвентаризаційної комісії від 03.12.2015 року в якому виявлено розбіжність між даними бухгалтерського обліку і фактичною наявністю-нестачу дизпалива в сумарній кількості десять тон двісті п'ятдесят шість кілограм на суму 149 895,14 грн.

На позачергових Загальних зборах 09.12.2015 року було прийнято рішення про вираження недовіри директору ОСОБА_1 та прийнято рішення про звільнення його з займаної посади за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП з 10.12.2015 року.

Таким чином, позивач стверджує, що за час трудової діяльності ОСОБА_1 спричинив матеріальні збитки товариству на суму 149 895,14 грн., які відповідно до положень ст.ст. 130, 134, 135-3, 233 КЗпП, ч. 3 ст. 225 ГК України та Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 116 від 22.01.1996 року, підлягають відшкодуванню за його рахунок.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 89 ГК України передбачено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов'язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов'язків; іншими винними діями посадової особи.

В підтвердження понесення Товариством збитків в розмірі 149 895,14 грн. представником позивача надано ряд документів. Зокрема: акт прийому-передачі від 27.08.2015р., за яким ПрАТ «Вінницяоблагротехпостач» в особі голови правління Цюри В.О. передає, а ТОВ «Оратівська нафтобаза» в особі ОСОБА_1 приймає на збереження дизпаливо в кількості 29.502 тон.; видаткові накладні № РН-0000299 від 01.10.2015р., № РН-0000300 від 01.10.2015р., № РН-0000302 від 09.10.2015р., № РН-0000354 від 06.11.2015р., та накладні № 25 від 01.10.2015р., № 26 від 01.10.2015р., № 28 від 09.10.2015р., за якими ПрАТ «Вінницяоблагротехпостач» поставило ТОВ «Оратівська нафтобаза» дизельне паливо різних марок на загальну суму 373 422,91 грн. в кількості 20.79 тон.; договір оренди № 7 від 01.01.2015р. укладений між ПрАТ «Вінницяоблагротехпостач» в особі голови правління Цюри В.О. та ТОВ «Оратівська нафтобаза» в особі ОСОБА_1 за умовами якого ПрАТ «Вінницяоблагротехпостач» передає, а ТОВ «Оратівська нафтобаза» приймає в оренду рухоме і нерухоме майно за адресою: Вінницька область, Оратівський район, с. Оратів, вул. Привокзальна, 2, згідно додатку № 1.

Подані документи свідчать про прийняття ТОВ «Оратівська нафтобаза» від ПрАТ «Вінницяоблагротехпостач» дизельного палива та про існування між даними господарюючими суб'єктами орендних правовідносин. При цьому, згадані документи не підтверджують того, що директором ТОВ «Оратівська нафтобаза» ОСОБА_1 вчинено дії чи бездіяльність, які призвели до нанесення ТОВ «Оратівська нафтобаза» збитків в розмірі 149 895,14 грн.

Протокол інвентаризаційної комісії від 03.12.2015 року, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, також не підтверджує того факту, що ОСОБА_1, будучи директором ТОВ «Оратівська нафтобаза», спричив товариству збитки заявлені позивачем до стягнення.

Інших доказів, які б підтверджували наведені в позовній заяві обставини, матеріали справи не містять, та представником позивача не надано.

Згідно п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 20.12.10р. у справі № 06/113-38).

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, вимоги про стягнення завданих збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення (постанова ВСУ від 28.02.2011року у справі №3-65гс10).

З огляду на здійснений судом правовий аналіз приписів чинного законодавства, якими визначені правові підстави для відшкодування збитків директором, як виконавчим органом ТОВ «Оратівська нафтобаза», господарський суд доходить висновку, що вище перераховані елементи складу цивільного правопорушення не є доведеними та не підтверджені матеріалами справи.

Зважаючи на наведене вище, в його сукупності та виходячи з принципів законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено спричинення ОСОБА_1 товариству збитків в розмірі 149 895,14 грн., а тому в позові з підстав у ньому викладених слід відмовити.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно положень ст. 49 ГПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом.

Повне рішення складено 02 березня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу ( АДРЕСА_1 )