ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.02.2017 Справа № 905/3482/16

Господарським судом Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Говор О.С.

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м. Маріуполь

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціально-промислове будівництво "Енерго", м. Донецьк

про стягнення заборгованості в розмірі 2414340,29 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

Суть спору: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м. Маріуполь, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціально-промислове будівництво "Енерго", м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 2352546,11грн., в тому числі заборгованість в розмірі 1234560,00грн., інфляційні витрати в розмірі 1028045,11грн., 3% річних в розмірі 89941,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на виконання субпідрядних робіт №945ст від 14.03.2013 в частині оплати виконаних робіт.

Ухвалою від 14.12.2016 господарського суду Донецької області порушено провадження по справі №905/3482/16.

07.02.2017 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог від 07.02.2017, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1234560,00грн., інфляційні витрати в розмірі - 1104459,72грн., 3% річних в розмірі - 99265,47грн. Копію заяви про збільшення позовних вимог від 07.02.2017 відповідач отримав в судовому засіданні 07.02.2017.

27.02.2017 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1222644,47грн., інфляційні витрати в розмірі 1093443,99 грн., 3% річних в розмірі 98251,83грн.

Частина 4 статті 22 ГПК України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та розглядає зменшені позовні вимоги.

21.02.2017 на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідачем зазначено, що ним було оплачено вартість робіт згідно договору на виконання субпідрядних робіт №945ст від 14.03.2013, а саме: платіжними дорученнями від 14.03.2014 №1568 та від 14.03.2014 №1637 на загальну суму 508970,00 грн. здійснено оплату будівельно-монтажних робіт за актами виконаних робіт від 28.02.2014 на суми 11504,39 грн., 64970,35 грн., 124903,14 грн. та 295366,02 грн., надмірно сплачені кошти у сумі 12226,10 грн. були сплачені в рахунок раніше сформованої заборгованості; платіжним дорученням від 14.04.2014 №3587 на суму 200000,00 грн, здійснено оплату будівельно-монтажних робіт за актами виконаних робіт від 31.03.2014 на суми 9356,27 грн., 6531,18 грн., 15230,36 грн., 29114,48 грн., 21555,52 грн., 14000,35 грн., 11212,90 грн., надмірно сплачені кошти у сумі 92998,94 грн. були сплачені в рахунок раніше сформованої заборгованості; платіжним дорученням від 03.07.2014 №3727 на суму 100000,00 грн. здійснено оплату будівельно-монтажних робіт за актами виконаних робіт від 31.05.2014 на суму 59167,52 грн. та від 30.06.2014 на суму 132081,60 грн., акт виконаних робіт від 31.05.2014 оплачений без прострочення відповідно до умов договору; платіжним доручення від 03.07.2014 №3727 на суму 100000,00 грн. здійснено оплату будівельно-монтажних робіт за актами виконаних робіт від 31.05.2014 на суму 59167,52 грн. та частково акти від 30.06.2014 на суму 40832,48грн., неоплаченим залишились акти від 30.06.2014 на суму 91249,12 грн.; платіжним дорученням від 09.07.2014 №3941 на суму 50000,00 грн. здійснено оплату залишку за актами виконаних робіт від 30.06.2014 на суму 50000,00 грн. Отже, частково неоплаченим залишилися акти виконаних робіт від 30.06.2014 на суму 41249,12 грн. Таким чином, на думку відповідача, позивач на свій розсуд фактично змінює призначення платежу, чітко зазначене у платіжному дорученні, коли вказує про існування заборгованості по актам виконаних робіт, по яким відповідачем здійснено оплату в межах строків, передбачених договором. За таких умов, відповідач вважає нарахування інфляційних та 3% річних за актами виконаних робіт, що фактично були оплачені, необґрунтованим, не має належних правових підстав та не підлягає стягненню. Крім того, сума заборгованості, зазначена позивачем, суперечить даним бухгалтерського обліку ТОВ «СПБ «Енерго». На підтвердження зазначених фактів відповідачем додані до відзиву копії платіжних доручень та акту звіряння взаємних розрахунків.

27.02.2017 позивачем надані заперечення на відзив відповідача, в яких позивач зазначив, що викладене у відзиві відповідача суперечить діючому законодавству, матеріалам справи і доказам, наданим самим відповідачем. Також, позивачем надано платіжне доручення №16 від 24.02.2017 про сплату судового збору в сумі 35286,11 грн., сплату якого суд відстрочив ухвалою про порушення провадження у справі від 14.12.2016.

27.02.2017 електронною поштою суду від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності. В заяві відповідачем зазначено, що заборгованість більшою частиною була сформована до 01.12.2013, тобто пройшло 3 роки і більше та просить застосувати до вимог наслідки спливу строку позовної давності.

Розгляд справи відкладався на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України та продовжувався на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України та продовжувався .

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Під час судового розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками у відповідності із ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

14.03.2013 між відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Соціально-промислове будівництво "Енерго" (генпідрядник) та позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес (субпідрядник) укладено договір №945 ст (договір), за умовами якого субпідрядник виконує будівельно-монтажні роботи із власних матеріалів на обєкті «Заміна мартенівського способу виробництва сталі на електросталеплавильній. Філія «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», який знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул.Ткаченко, 122, відповідно наданій в установленому порядку у двох примірниках до виробництва документацією. Усуває допущені їм недоробки та дефекти в гарантійні строки експлуатації споруд, які виявлені в процесі приймання робіт. Субпідрядник виконує роботи навченими інженерно-технічними робітниками та робочими, відповідно ППР (п. 1.1. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 12.1 договору).

Відповідно до п. 1.3. договору до початку виробництва робіт субпідрядник надає генпідряднику календарний графік виробництва будівельно-монтажних робіт.

Пунктом 2.1 договору визначено, що вартість робіт за договором визначається у відповідності з розрахунком Субпідрядником договірних цін на підставі положень «Правил визначення вартості будівництва» - ДБН Д. 1.1.-1.-2000 (з урахуванням змін та доповнень) та оформлюються додатковими угодами, які є невідємними частинами цього договору.

Так, додатковою угодою №10 від 29.09.2013 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 822400,85 грн. з урахуванням ПДВ.

Додатковою угодою №11 від 29.09.2013 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 1457524,29 грн. з урахуванням ПДВ.

Додатковою угодою №14 від 29.10.2013 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 101012,40 грн. в тому числі ПДВ.

Додатковою угодою №15 від 29.10.2013 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 154480,99 грн. з урахуванням ПДВ.

Додатковою угодою №19 від 19.12.2013 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 120600,82 грн. в тому числі ПДВ.

Додатковою угодою №23 від 24.01.2014 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 331130,42 грн. в тому числі ПДВ.

Додатковою угодою №24 від 24.01.2014 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 16480,44 грн. з урахуванням ПДВ.

Додатковою угодою №27 від 28.01.2014 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 17405,71 грн. в тому числі ПДВ.

Додатковою угодою №29 від 30.01.2014 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 612614,42 грн. в тому числі ПДВ.

Додатковою угодою №30 від 04.02.2014 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 6184,80 грн.

Додатковою угодою №31 від 31.03.2014 сторонами погоджено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе у відповідності з договором №945 ст від 14.03.2013 виконання робіт на суму 58334,40 грн.

Пунктом 4.1. договору визначено, що по закінченню виконання робіт (не пізніше 20-го числа звітного місяця) субпідрядник надає генпідряднику акти виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), підписані повноважними представниками сторін, довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), рахунок на оплату, оформлені належним чином. Податкова накладна видається в момент виникнення податкових зобовязань у відповідності зі ст. 187 Податкового кодексу України. Моментом виконання робіт є дата складання акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), оформленого у відповідності до вимог діючого законодавства, який підтверджує виконання робіт.

Як встановлено договором, генпідрядник здійснює оплату виконаних робіт протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт (форма КБ-2в.). Оплата здійснюється у національній валюті на розрахунковий рахунок субпідрядника (п. 2.4 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, субпідрядником виконано роботи, що підтверджується договірними цінами, довідками про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3, актами приймання виконаних підрядних робіт, рахунками на оплату, податковими накладними.

Позивачем до матеріалів справи додані наступні акти приймання виконаних підрядних робіт, які сторонами підписані та підписи скріплені відбитками печаток підприємств:

- акт №1 за червень 2014 року від 30.06.2014 на суму 132081,60грн (на виконання додаткової угоди №10 від 29.09.2013);

- акт №3 за лютий 2014 року від 28.02.2014 на суму 124903,14грн, акт №2 за лютий 2014 від 28.02.2014 на суму 64970,35 грн. (на виконання додаткової угоди №11 від 29.09.2013);

- акт №5 за березень 2014 року від 31.03.2014 на суму 21555,52грн (на виконання додаткової угоди №14 від 29.10.2013);

- акт №7 за березень 2014 року від 31.03.2014 на суму 11212,90 грн (на виконання додаткової угоди №15 від 29.10.2013);

- акт №6 за березень 2014 року від 31.03.2014 на суму 14000,35грн (на виконання додаткової угоди №19 від 19.12.2013);

- акт №1 за квітень 2014 року від 30.04.2014 на суму 4462,48 грн., акт №2 за квітень 2014 року від 30.04.2014 на суму 251420,92 грн., акт №1 за травень 2014 року від 31.05.2014 на суму 58054,72 грн., акт №2 за травень 2014року від 31.05.2014 на суму 1112,81 грн. (на виконання додаткової угоди №23 від 24.01.2014);

- акт №1 за березень 2014 року від 31.03.2014 на суму 9356,27 грн., акт №2 за березень 2014 від 31.03.2014 на суму 6531,18 грн. (на виконання додаткової угоди №24 від 24.01.2014);

- акт №1 за лютий 2014 року від 28.02.2014 на суму 11504,39 грн. (на виконання додаткової угоди №27 від 28.01.2014);

- акт №4 за лютий 2014 року від 28.02.2014 на суму 295366,02 грн., акт №9 за січень 2014 року від 31.01.2014 на суму 287760,76 грн (частково оплачений на суму 122006,77грн), №3 за березень 2014 року від 31.03.2014 на суму 15230,36 грн (на виконання додаткової угоди №29 від 30.01.2014);

- акт №7 за січень 2014 року від 31.01.2014 на суму 6013,01 грн (на виконання додаткової угоди №30 від 04.02.2014);

- акт №4 за березень 2014 року від 31.03.2014 на суму 29114,48 грн. (на виконання додаткової угоди №31 від 31.03.2014).

Акти підписані сторонами без заперечень, що оцінюється судом як підтвердження юридичними особами - позивачем та відповідачем, фактів вчинення господарських операцій з виконання робіт.

Позивач зазначив, що роботи за актом №9 за січень 2014 від 31.01.2014 в липні 2014 відповідачем частково оплачено, та борг за означеним актом складає 165753,99 рн.

Одночасно, позивачем до матеріалів справи надано податкові накладні від 30.06.2014. №34 на суму 132081,60 грн.; від 28.02.2014 №16 на суму 124903,14грн., №15 на суму 64970,35грн; від 31.03.2014 №24 на суму 21555,52грн, №26 на суму 11212,90грн, №25 на суму 14000,35грн; від 30.04.2014 №27 на суму 255883,39 грн; від 31.05.2014 №32 на суму 59167,52 грн, від 31.03.2014 №20 на суму 9356,27грн, №21 на суму 6531,18грн; від 28.02.2014 № 14 на суму 11504,39грн, №17 на суму 295366,02грн; від 31.01.2014 №9 на суму 287760,76 грн; від 31.03.2014 №22 на суму 15230,36грн; від 31.01.2014 №7 на суму 6013,01грн; від 31.03.2014 №23 на суму 29114,48грн. Суд звертає увагу, що вищенаведені накладні є підтвердженням здійснення господарської операції позивача, формування податкового кредиту відповідно до вимог Податкового кодексу України. Отже, визнаються судом, як належним та допустимим документальним підтвердженням первинного бухгалтерського обліку.

В звязку із несплатою відповідачем заборгованості позивачем на адресу останнього було направлено претензію №9 від 19.05.2016, з вимогою сплатити наявну заборгованість в розмірі 1222644,47грн. В матеріалах справи наявна копія опису вкладення та фіскального чеку від 11.06.2016 на підтвердження направлення претензії на адресу відповідача.

В матеріалах справи наявний акт звірки станом на 31.10.2015 підписаний сторонами, а також акт звірки станом на 20.02.2017 підписаний з боку відповідача, відповідно до яких заборгованість відповідача перед позивачем складає 1222644,47грн.

Позивач наполягає, що заборгованість відповідачем за договором на виконання субпідрядних робіт №945ст від 14.03.2013 в розмірі 1222644,47грн. не сплачена, у звязку з чим звернувся з відповідним позовом до суду.

Проаналізувавши вищезазначений договір, судом встановлено, що останній за своєю правовою природою є договором підряду та підпадає під регулювання статей 837-864 Цивільного кодексу України.

За статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечення відповідача, що заборгованість за актами виконаних робіт, які є підставою позову сплачений не приймається судом до уваги на підставі наступного.

З огляду на довготривалі господарські відносини між сторонами, враховуючи те, що відповідачем здійснювалися платежі за договором без посилань на конкретні акти виконаних робіт, здійснені відповідачем платежі позивачем правомірно зараховувались за принципом календарної черговості виникнення заборгованості, а тому відповідачем не доведено, що акти виконаних робіт, зазначені позивачем в позові є оплаченими.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 1222644,47 грн. відповідачем суду не представлено.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд вважає доведеним борг відповідача перед позивачем у сумі 1222644,47 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем до стягнення заявлені інфляційні витрати в розмірі - 1093443,99 грн. за період з 01.04.2014 по 31.12.2016, 3% річних в розмірі - 98251,83 грн. за період з 03.03.3014 по 31.12.2016.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в розмірі 1093443,99 грн. за період з 01.04.2014 по 31.12.2016 та 3% річних в розмірі 98251,83 грн. за період з 03.03.3014 по 31.12.2016 підлягають задоволенню.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на момент звернення позивача з позовом до суду строк позовної давності, передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України, за його вимогами щодо стягнення оплати за виконані роботи не сплив, тогму суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Судові витрати розподіляються у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 69, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м.Маріуполь, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціально-промислове будівництво "Енерго", м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 1222644,47 грн., інфляційних витрати в розмірі 1093443,99 грн., 3% річних в розмірі 98251,83 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціально-промислове будівництво "Енерго", м. Донецьк (83062, Донецька область, м. Донецьк, вул. Куйбишева, б. 6, ідентифікаційний код 35456138) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м. Маріуполь (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Мартенівська, б. 16, ідентифікаційний код 23427161) заборгованості в розмірі 1222644,47 грн., інфляційних витрати в розмірі 1093443,99 грн., 3% річних в розмірі 98251,83 грн., судовий збір в розмірі 36215,10 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення буде складено та підписано 06.03.2017.

Суддя Г.Є. Курило

Повний текст рішення підписаний 06.03.2017.