РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017Справа №910/1705/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» стягнення заборгованості у розмірі 47 487 грн. 44 коп.
Представники:

від Позивача: Клок В.О. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Гуля В.С. (представник за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 47 487 грн. 44 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 29.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» (Замовник) було укладено Договір купівлі - продажу ВП14 №73, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця товари (записні частини до транспортних засобів), а Покупець зобов'язався прийняти і сплатити його на умовах даного Договору. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору він поставив товар на загальну суму в розмірі 40 915 грн. 48 коп., що підтверджується видатковими накладними, проте Відповідач всупереч умовам Договору не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» в розмірі 40 915 грн. 48 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» інфляційні у розмірі 368 грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 94 грн. 00 коп., пеню у розмірі 509 грн. 72 коп. та штраф у розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 року порушено провадження у справі № 910/1705/17, судове засідання призначено на 15.02.2017 року.

15.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

15.02.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.02.2017 року не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.02.2017 року.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача здійснити обґрунтований розрахунок пені, 3% річних та інфляційних за кожною видатковою накладною окремо із зазначенням періоду початку прострочки Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОДЕКСПОРТ" та закінчення такого нарахування, відповідно до вимог ч. 5 ст. 254, ст. 530 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

2) Відповідача надати докази на підтвердження погашення заборгованості за Договором ВП14 №73 від 29.12.2014 року у розмірі 40 915,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року відкладено розгляд справи на 01.03.2107 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

01.03.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості.

В судовому засіданні 01 березня 2017 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача подав відзив на позовну заяву, заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 01 березня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

29.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» (Замовник) було укладено Договір купівлі - продажу ВП14 №73, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця товари (записні частини до транспортних засобів), а Покупець зобов'язався прийняти і сплатити його на умовах даного Договору.

Відповідно до п.2.2 Договору датою поставки вважається дата підписання представником Покупця видаткової накладної на товар, що поставляється.

Згідно з п.2.3 Договору Постачальник забезпечує надання з товаром оригіналів наступних документів: рахунок - фактуру, податкові накладні, гарантійний талон.

У п.4.3 Договору зазначено, що оплата товару здійснюється Покупцем на підставі даного Договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових коштів на поточний рахунок Продавця або шляхом внесення наявних грошових коштів в касу Продавця протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку прострочення термінів оплати Покупець оплачує пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час такого прострочення, а також штраф у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми боргу.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2015 р. включно, але у будь - якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за даним Договором. Якщо за два тижні до закінчення терміну дії даного Договору жодна із Сторін не повідомить іншу сторону письмово про припинення дії Договору, то дія Договору автоматично подовжується на кожен наступний календарний рік. (п.11.3 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу ВП14 №73 від 29.12.2014 року поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №15866 від 02.12.2016 року на суму 23 208 грн. 85 коп., №16363 від 14.12.2016 року на суму 25 914 грн. 63 коп., а загалом на суму в розмірі 49 123 грн. 48 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначає, що Відповідач всупереч умовам Договору не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» в розмірі 40 915 грн. 48 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» інфляційні у розмірі 368 грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 94 грн. 00 коп., пеню у розмірі 509 грн. 72 коп. та штраф у розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору купівлі - продажу ВП14 №73 від 29.12.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу ВП14 №73 від 29.12.2014 року поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №15866 від 02.12.2016 року на суму 23 208 грн. 85 коп., №16363 від 14.12.2016 року на суму 25 914 грн. 63 коп., а загалом на суму в розмірі 49 123 грн. 48 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте Відповідачем здійснена лише часткова оплата за отриманий товар у розмірі 8 208 грн. 00 коп., про що зазначив представник Позивача в судовому засіданні.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» за Договором купівлі - продажу ВП14 №73 від 29.12.2014 року становить 40 915 грн. 48 коп.

У п.4.3 Договору зазначено, що оплата товару здійснюється Покупцем на підставі даного Договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових коштів на поточний рахунок Продавця або шляхом внесення наявних грошових коштів в касу Продавця протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. (ст. 538 Цивільного кодексу України)

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» щодо відсутності на спірних видаткових накладних дати отримання товару Суд не приймає до уваги, оскільки кожна видаткова накладна містить відповідну дату, а у зв'язку з тим, що при отриманні товару представник Відповідача не зазначав про іншу дату його отримання, товар вважається прийнятим відповідно до дати, зазначеній у кожній видатковій накладній.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо ненадання Позивачем всупереч п.2.3 Договору купівлі - продажу ВП14 №73 від 29.12.2014 року разом з товаром оригіналів наступних документів: рахунку - фактури, податкових накладних, оскільки ненадання Позивачем визначених у п.2.3 Договору документів не може бути відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та вважатись простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України. Наявність чи відсутність цих документів не звільняє Відповідача від обов'язку оплатити товар, який згідно з п. 4.3 Договору пов'язаний виключно з фактом отримання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 року у справі №37/405.

Що стосується доводів Відповідача в частині нескріплення печатками підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» підписів на видаткових накладних №15866 від 02.12.2016 року на суму 23 208 грн. 85 коп., №16363 від 14.12.2016 року на суму 25 914 грн. 63 коп., Суд зазначає.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Суд зазначає, що відповідно до пп.2.5 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою, а тому видаткові накладні №15866 від 02.12.2016 року на суму 23 208 грн. 85 коп., №16363 від 14.12.2016 року на суму 25 914 грн. 63 коп. засвідчують факт здійснення господарської операції та договірних відносин, а відсутність печатки підприємства Відповідача на спірних видаткових накладних не спростовує факт поставки товару й виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» обов'язку по оплаті за отриманий й прийнятий товар.

Однак, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» в розмірі 40 915 грн. 48 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості отриманого й прийнятого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 40 915 грн. 48 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 29.12.2016 р. по 26.01.2017 р. у розмірі 94 грн. 00 коп. та інфляційні у розмірі 368 грн. 24 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за Договором купівлі - продажу ВП14 №73 від 29.12.2014 року за загальний період прострочки з 29.12.2016 р. по 26.01.2017 р. у розмірі 94 грн. 00 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до норм статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних у розмірі 368 грн. 24 коп. за загальний період прострочки з 29.12.2016 р. по 26.01.2017 р. підлягають задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до норм статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 29.12.2016 р. по 26.01.2017 р. у розмірі 509 грн. 72 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку прострочення термінів оплати Покупець оплачує пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час такого прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання за загальний період прострочки з 29.12.2016 р. по 26.01.2017 р. у розмірі 509 грн. 72 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до норм статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Також Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача штрафу відповідно до п.5.1 Договору у розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/2011, Суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв»язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку прострочення термінів оплати Покупець оплачує штраф у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми боргу.

За таких підстав, Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з Відповідача штрафу на підставі п.5.1 Договору в розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 40 915 грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 94 грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 368 грн. 24 коп., пеня у розмірі 509 грн. 72 коп. та штраф у розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» (37300, Полтавська обл., місто Гадяч, ВУЛИЦЯ ГЕРОЇВ МАЙДАНУ, будинок 82, офіс 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 30058730) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ВИСОЦЬКОГО, будинок 4, Ідентифікаційний код юридичної особи 33109363) заборгованість у розмірі 40 915 (сорок тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 48 (сорок вісім) коп., 3% річних у розмірі 94 (дев'яносто чотири) грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 368 (триста шістдесят вісім) грн. 24 (двадцять чотири) коп., пеню у розмірі 509 (п'ятсот дев'ять) грн. 72 (сімдесят дві) коп., штраф у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 06 березня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин