ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 924/110/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Поляк О.І. (доповідач),
суддів:Бакуліної С.В., Яценко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016
у справі№ 924/110/16 Господарського суду Хмельницької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"
простягнення 2 618 502,85 грн, у т.ч. 2 141 925,76 грн суми на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 476 577,09 грн три відсотки річних,

за участю представників

від позивача: Демчук О.В.;

від відповідача: Волощук П.Ю.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 29.09.2016 у справі № 924/110/16 (головуючий суддя - Олійник Ю.П., судді: Заярнюк І.В., Смаровоз М.В.) відмовлено в позові ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" про стягнення 2 618 502,85 грн, у т.ч. 2 141 925,76 грн суми на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 476 577,09 грн три відсотки річних.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 924/110/16 (головуючий суддя - Бучинська Г.Б., судді: Василишин А.Р., Філіпова Т.Л.) рішення Господарського суду Хмельницької області від 29.09.2016 у справі № 924/110/16 скасовано. Прийняти нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 % річних в сумі 467 984,84 грн, інфляційні втрати в сумі 1 676 871,58 грн. В решті позову відмовлено. Відстрочено ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" виконання рішення суду на 6 місяців до 15.05.2017.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 924/110/16, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 29.09.2016 у цій справі - залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: ст.ст. 538, 612, 613 Цивільного кодексу України, п.п. 2.9.1, 2.9.2, 8.5, 8.5.1, 8.5.3 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012 N 420.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

У призначене судове засідання з'явилися представники позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (покупець) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-410-ПР від 31.01.2013, за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п.п. 2.1, 2.1.2 договору продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 100 000,000 тис. куб. м з розбивкою за місяцями кварталів. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі + 5% від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1 договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Пунктами 3.3, 3.4 договору сторони обумовили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 4.1 договору кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця.

Ціну за 1 000 куб. м природного газу сторони погодили у Розділі 5 договору.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно з п. 11 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1 від 10.07.2013, № 2 від 31.12.2013, № 3 від 28.04.2014, № 4 від 15.05.2014, № 5 від 05.09.2014, № 6 від 10.11.2014, № 7 від 08.12.2014, № 8 від 22.12.2014, № 9 від 05.02.2015, № 10 від 10.03.2015, № 11 від 26.03.2015, № 12 від 03.04.2015, № 13 від 07.05.2015, № 14 від 03.06.2015 сторонами визначено обсяг природного газу, який поставлявся продавцем у період з 01.01.2013 по 30.06.2015, а додатковою угодою № 15 від 19.06.2015 сторони погодили, що договір № 13-1410-ПР від 31.01.2013 припинив свою дію в частині поставки газу з 01.07.2015 та виклали п. 11 договору в новій редакції, згідно з якою вказаний договір діє в частині реалізації газу до 30.06.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Як встановлено господарськими судами, на виконання умов вказаного договору протягом січня 2013 року - червня 2015 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передало ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" природний газ на загальну суму 163 743 991,94 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 за січень 2013 року; від 30.06.2013 за червень 2013 року; від 31.07.2013 за липень 2013 року; від 31.08.2013 за серпень 2013 року; від 28.02.2014 за лютий 2014 року; від 31.03.2014 за березень 2014 року; від 30.04.2014 за квітень 2014 року.

ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" за одержаний природний газ розрахувалося в повному обсязі, однак з порушенням строків, передбачених умовами договору від 31.01.2013.

У зв'язку з порушенням ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" договірного зобов'язання із своєчасної оплати поставленого за договором від 31.01.2013 природного газу, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" про стягнення з останнього на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 2 618 502,85 грн, з яких 2 141 925,76 грн суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 476 577,09 грн три відсотки річних.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Встановлений п. 6.1 договору від 31.01.2013 обов'язок відповідача щодо остаточного розрахунку не пізніше 20 числа місяця виникає лише за умови, що до цього часу позивач у визначений договором строк поверне, а відповідач отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу, які саме і є підставою для здійснення розрахунків. При цьому відповідачем було складено, підписано та відправлено на адресу позивача акти приймання-передачі природного газу від 05.07.2013, 09.08.2013, 09.09.2013, 12.03.2014, 10.04.2014, 12.05.2014, однак позивачем не подано жодних належних доказів повернення підписаних примірників вказаних актів відповідачу у визначений договором строк. Тому невиконання позивачем дій, що встановлені договором, а саме повернення останнім відповідачу підписаних актів приймання-передачі, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку, унеможливлювало здійснення відповідачем повної оплати за поставлений газ, тоді як для визначення періоду нарахування санкцій необхідним є встановлення моменту порушення зобов'язання відповідачем, який, у свою чергу, за змістом договору пов'язується із підписанням та поверненням позивачем відповідачу актів приймання-передачі.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та приймаючи нове про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний господарський суд виходив з того, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором від 31.01.2013 та передав відповідачу протягом січня 2013 року - червня 2015 року природний газ на загальну суму 163 743 991,94 грн, однак останній взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в передбачений договором строк не здійснив оплату переданого йому природного газу. При цьому апеляційний господарський суд дійшов висновку, що умовами п. 6.1 договору від 31.01.2013, які узгоджуються з приписами ст. 692 ЦК України, визначено строк остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ. Такий обов'язок покупця не ставиться в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу та не містить будь-яких застережень щодо відліку 20-денного строку оплати з дня підписання позивачем акта приймання-передачі чи з дня одержання підписаного акта покупцем, а відповідно прострочення грошового зобов'язання покупця за цим договором не пов'язане з моментом підписання акта приймання-передачі. Акт приймання-передачі відповідно до умов договору лише фіксує остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць природного газу, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця. Обов'язок по складанню акта приймання-передачі природного газу лежить саме на покупцеві. Враховуючи, що умовами договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається покупцю по місяцях кварталу, визначена його ціна та вартість, то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем. Несвоєчасне підписання та повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність чи відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично отриманого природного газу. Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат апеляційний господарський суд визнав обгрунтованим стягнення з останнього 3 % річних в сумі 467 984,84 грн, інфляційні втрати в сумі 1 676 871,58 грн. Крім того, господарським судом апеляційної інстанції задоволено клопотання відповідача та відстрочено виконання рішення у даній справі на 6 місяців до 15.05.2017.

Суд касаційної інстанції погоджується з вказаними висновками апеляційного господарського суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено господарськими судами та вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором від 31.01.2013 та передав відповідачу протягом січня 2013 року - червня 2015 року природний газ на загальну суму 163 743 991,94 грн. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в передбачений договором строк не здійснив оплату переданого йому природного газу у зв'язку з чим позивачем було нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Таким чином, висновки апеляційного господарського суду про наявність підстав для стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку з неналежним виконанням ним договірного зобов'язання із своєчасної оплати отриманого природного газу відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

При цьому господарський суд апеляційної інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що неповернення позивачем відповідачу підписаних актів приймання-передачі природного газу не звільняє останнього від обов'язку сплатити вартість фактично отриманого природного газу, враховуючи наступне.

Пунктом 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 31.01.2013 передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі. Тобто вказаним пунктом договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. При цьому пункт 6.1 договору та його інші положення не ставлять обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 3.4 договору від 31.01.2013 акти приймання-передачі природного газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 цього договору, підписання вказаних актів не змінює встановлений договором строк оплати поставленого природного газу.

Крім того, як вбачається з п. 4.1 договору від 04.01.2013, сторони погодили, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показниками комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця.

Отже, акти приймання-передачі природного газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, який визначається виходячи з показників комерційних вузлів обліку газу споживачів відповідача, а відтак, враховуючи, що умовами договору сторонами визначена ціна та вартість природного газу, останній мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційного господарського суду про те, що прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом підписання та повернення йому позивачем відповідного акту приймання-передачі.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку з тим, що проведені позивачем нарахування не в повній мірі відповідають ст. 625 ЦК України, п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо нарахування індексу інфляції лише на суму простроченої заборгованості, яка існувала не менше як на один місяць, а при розрахунку 3% річних не враховано, що день фактичної сплати боргу не включається у період часу, за який вони стягуються, апеляційний господарський суд визнав обгрунтованим стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 467 984,84 грн та інфляційні втрати в сумі 1 676 871,58 грн.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 467 984,84 грн 3 % річних та 1 676 871,58 грн інфляційних втрат у зв'язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань зі своєчасної оплати переданого йому природного газу.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують і грунтуються на вибірковому довільному тлумаченні норм чинного законодавства і умов договору від 31.01.2013.

За таких обставин Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 924/110/16 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" - без задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 924/110/16 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 924/110/16 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді С.В. Бакуліна

О.В. Яценко