ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ї

01.03.2017 Справа № 904/11742/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" м. Покров, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергомаш", м. Дніпро

про стягнення штрафу у сумі 50 458,09 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 135 від 28.12.2016, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 1070 від 26.12.2016, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергомаш" поставити на свою користь муфту праву (з 2-х напівмуфт правих (креслення 1.2К4148502.1.0301СБ) у кількості 12 шт. за ціною 8 443,40 грн. без ПДВ на загальну суму 121 584,96 грн. (з ПДВ) та стягнення 43 162,66 грн. штрафу.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором № Т834/05 від 29.04.2016 щодо поставки в межах специфікації до вказаного договору муфти правої (з 2-х напівмуфт правих (креслення 1.2К4148502.1.0301СБ) у кількості 12 шт. за ціною 8 443,40 грн. без ПДВ на загальну суму 121 584,96 грн. (з ПДВ).

Заявлений до стягнення штраф у сумі 43 162,66 грн. розрахований позивачем відповідно до пункту 11.2 договору і складається з наступних сум:

31 004,16 грн. - 0,5% від суми не поставленого товару за 51 календарний день прострочки поставки продукції станом на 06.12.2016;

12 158,50 грн. - 10% від суми не поставленого товару.

Під час розгляду справи по суті позивач подав заяву № 101-131 від 10.02.2017 про зменшення розміру позовних вимог і просив стягнути з відповідача на свою користь лише штраф у сумі 43 162,66 грн., а в частині позову про зобов'язання відповідача здійснити поставку продукції - провадження у справі припинити у зв'язку з розірванням сторонами договору поставки, а сплачений за цією позовною вимогою судовий збір у сумі 1378,00 грн. - повернути.

Згідно із заявою № 101-181 від 20.02.2017 позивач збільшив заявлений до стягнення штраф до 95 444,91 грн., з яких: 83 286,41 грн. - 0,5% від суми не поставленого товару за 137 днів прострочки з 04.08.2016 по 06.02.2017 з вирахуванням 49 днів прострочки у відкритті акредитиву № Г11-16/0497; 12 158,50 грн. - 10% від суми не поставленого товару.

28 лютого 2017 року позивач у черговий раз подав уточнення позовних вимог № 101-197 від 24.02.2017 та просить:

зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзенергомаш" поставити муфту праву (з 2-х напівмуфт правих (креслення 1.2К4148502.1.0301СБ) у кількості 12 шт. за ціною 8 443,40 грн. без ПДВ на загальну суму 121 584,96 грн. (з ПДВ);

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергомаш" штраф у сумі 50 458,09 грн.

При цьому штраф розрахований позивачем відповідно до пункту 11.2 договору і складається з наступних сум:

38 299,59 грн. - 0,5% від суми не поставленого товару за 63 календарні дні прострочки поставки продукції за період з 05.12.2016 по 06.02.2017, що є датою отримання угоди про розірвання договору поставки № Т834/05 від 29.04.2016;

12 158,50 грн. - 10% від суми не поставленого товару.

За частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Отже, після подання заяви № 101-131 від 10.02.2017 про зменшення розміру позовних вимог, обмеживши при цьому їх майновою вимогою про стягнення з відповідача лише штрафу у сумі 43162,66 грн., позивач фактично визначився із обсягом позову. За таких обставин подальші чергові вимоги під час розгляду справи по суті про зобов'язання відповідача поставити муфту праву (з 2-х напівмуфт правих (креслення 1.2К4148502.1.0301СБ) у кількості 12 шт. за ціною 8 443,40 грн. без ПДВ на загальну суму 121 584,96 грн. (з ПДВ) неможливі, оскільки на цьому етапі судового провадження ці вимоги є додатковими, свідчать про зміну предмета позову, що допускається тільки до початку розгляду справи по суті.

Згідно з абзацом другим підпункту 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Викладене дає підстави для залишення без розгляду чергової заяви № 101-197 від 24.02.2017 в частині щодо зобов'язання відповідача поставити муфту праву (з 2-х напівмуфт правих (креслення 1.2К4148502.1.0301СБ) у кількості 12 шт. за ціною 8 443,40 грн. без ПДВ на загальну суму 121 584,96 грн. (з ПДВ).

При цьому зменшення позивачем розміру штрафу до 50 458,09 грн. відповідає вимогам статті 22 Господарського процесуального кодексу України і фактично визначає його позовні вимоги, що розглядаються судом у цій справі.

Відповідач відзиву на позов не надав.

01 березня 2017 року представник відповідача подав письмове клопотання про зменшення розміру штрафу до 20 000,00 грн., посилаючись на те, що позивач не сприяв виконанню відповідачем договірних зобов'язань та штрафні санкції занадто великі порівняно із збитками кредитора.

Ухвалою господарського суду від 19.12.2016 було порушено провадження у справі, яка призначалася до розгляду на 16.01.2017, 30.01.2017, 13.02.2017, 22.02.2017, 01.03.2017 у межах продовженого відповідно до ухвали господарського суду від 13.02.2017 за клопотанням представника відповідача строку розгляду спору до 01.03.2017 включно.

У судовому засіданні 01.03.2017 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Союзенергомаш" (далі - Постачальник, Відповідач) і Публічним акціонерним товариством "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - Покупець, ПАТ "ОГЗК", Позивач) укладений договір поставки № Т834/05 від 29.05.2016 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник прийняв на себе зобов'язання передати у власність покупця товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД за державним класифікатором продукції та послуг вказуються в специфікаціях (Додатках) до договору, які є невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що у специфікаціях (Додатках) до договору зазначаються також такі відомості про товар: повне найменування товару; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); виробник, країна походження товару; одиниця виміру товару; кількість кожного найменування (сорту, виду) товару; загальна кількість товару; якісні характеристики товару (посилання ГОСТ, ТУ, ДСТУ, технічну документацію тощо); ціна кожного найменування (сорту, виду) товару; загальна вартість товару; комплектність, фасування товару (при необхідності); позначення змісту і способу нанесення маркування на товар; порядок оплати та форма розрахунків; умови поставки товару.

За згодою сторін у специфікаціях (Додатках) до договору можуть бути вказані також інші відомості про товар.

Відповідно до пункту 3.1 договору постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, що зазначені у специфікаціях (Додатках) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010.

Поставка товару здійснюється постачальником згідно з пунктом 3.1 цього договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця, яка направляється постачальнику одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу постачальника, або факсимільним зв'язком по телефону, або в електронному вигляді на електронну адресу. У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, який містить обсяги і терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують в специфікаціях (додатках) до цього договору. Постачальник зобов'язаний направити письмове підтвердження про отримання ним від покупця письмової заявки на постачання продукції одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу покупця, або факсимільним зв'язком по телефону, або в електронному вигляді на електронну адресу. Дострокова поставка товару постачальником допускається тільки за згодою сторін (пункт 3.2 договору).

Загальна вартість товару за даним договором становить суму партій товару за всіма специфікаціями (Додатками) до цього договору (пункт 4.1 договору).

Ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в специфікації (Додатках) до договору (пункт 4.2 договору).

За змістом пункту 4.6 договору порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами в специфікаціях (Додатках) до цього договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31 грудня 2018 року, але не раніше повного виконання зобов'язань обома сторонами (пункт 13.1 договору).

Відповідно до договору сторони належним чином оформили і підписали специфікацію (Додаток № 1 від 29.04.2016).

Згідно з цією специфікацією та додатковою угодою до неї від 31.05.2016 сторонами досягнута домовленість з поставки муфти правої (з 2-х напівмуфт правих) (креслення 1.2К4148502.1.0301СБ) у кількості 12 шт. за ціною 8 443,40 грн. за одиницю без ПДВ загальною вартістю з ПДВ 121 584,96 грн.

Пунктом 2 специфікації передбачені умови поставки товару: DDP, склад ПАТ "ОГЗК", м. Покров (м. Орджонікідзе) згідно з Правилами Інкотермс.

Строк поставки: 75 календарних днів з дати відкриття акредитива (пункт 5 специфікації).

Порядок оплати та форма розрахунків встановлена сторонами у пункті 7 специфікації.

Зокрема, оплата товару, що поставляється, здійснюється шляхом відкриття акредитива з наступними характеристиками та умовами: вид акредитива - покритий, подільний.

При цьому сторони передбачили термін відкриття акредитива, а саме: протягом 10 банківських днів з дати підписання договору (цього Додатку) /пункт 7.2 специфікації/.

Сума акредитива - 207 530,64 грн. з ПДВ. Термін дії акредитива - 135 календарних днів (пункт 7.3 специфікації).

За змістом пунктів 7.4 - 7.6 специфікації банком покупця, авізуючим та виконуючим банком є ПАТ КБ "Приватбанк".

Причиною виникнення спору щодо стягнення штрафних санкцій у сумі 50 458,09 грн. є невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо поставки товару відповідно до специфікації від 29.04.2016.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини шостої цієї статті вказаного Кодексу до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до укладеного між сторонами договору оплата товару за узгодженою специфікацією здійснюється шляхом відкриття акредитива.

За змістом пункту 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), затвердженої постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22 (із змін. і доп.) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за №377/8976), акредитив - це договір, що містить зобов'язання банку-емітента, за яким цей банк за дорученням клієнта (заявника акредитива) або від свого імені проти документів, які відповідають умовам акредитива, зобов'язаний виконати платіж на користь бенефіціара або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж.

Для відкриття акредитива клієнт подає до банку-емітента заяву про відкриття акредитива (далі в цій главі - заява) за формою, наведеною в додатку 7 до цієї Інструкції, не менше ніж у трьох примірниках, заповнену згідно з вимогами додатка 8 до цієї Інструкції, та в разі відкриття покритого акредитива - відповідні платіжні доручення (пункт 8.11 Інструкції).

За змістом пункту 8.15 Інструкції акредитив є відкритим після того, як здійснено відповідні бухгалтерські записи за рахунками та надіслано повідомлення бенефіціару про відкриття та умови акредитива (далі в цій главі - повідомлення).

Пунктом 8.18 Інструкції встановлено, що банк-емітент інформує виконуючий (авізуючий) банк про відкриття акредитива шляхом надсилання йому електронною поштою (електронне повідомлення) або іншими засобами зв'язку, що передбачені договорами між банками, заяви або повідомлення.

Заяву або повідомлення банк-емітент надсилає авізуючому банку не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви від клієнта.

Повідомлення має містити номер акредитива, усі його умови, спосіб платежу, місце виконання та строк дії акредитива.

У повідомленні мають чітко зазначатися повноваження авізуючого банку щодо виду операції за акредитивом.

Згідно з абзацом першим пункту 8.20 Інструкції виконуючий (авізуючий) банк про відкриття та умови акредитива повідомляє бенефіціара (авізує акредитив) протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення від банку-емітента (авізуючого банку).

Відповідно до листа ПАТ КБ "ПриватБанк" від 08.02.2017 № Е.21.0.0.0/4-65 акредитив на суму 121 584,96 грн. відкритий 03.08.2016, заявник - ПАТ "ОГЗК", бенефіціар - ТОВ "Союзенергомаш, . Строк дії акредитива - 17.12.2016.

04.08.2016 акредитив був авізований бенефіціару шляхом відправлення повідомлення електронною поштою. У той же день ТОВ "Союзенергомаш" підтвердив отримання повідомлення про авізування акредитива.

Сума покриття за акредитивом - 121584,96 грн. була перерахована 28.07.2016 заявником акредитива - ПАТ "ОГЗК" з поточного рахунку № 7376 на рахунок покриття № 6185.

Протягом терміну дії акредитива бенефіціаром документи для розкриття надано не було. Акредитив закритий по строку 26.12.2016 (з додаванням нормативного часу на проходження документів поштою). Суму покриття в розмірі 121584,96 грн. було повернуто на поточний рахунок ПАТ "ОГЗК" № 7376 (а.с. 56 том 1).

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі доказами: заявою позивача на акредитив № Г11-16/0497 від 28.07.2016; договором між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" № Г11-16/0497 про відкриття покритого акредитива; платіжним дорученням № 14831 від 28.07.2016 про сплату ПАТ "ОГЗК" 121584,96 грн. з призначенням платежу "покриття за акредитивом № Г11-16/0497 за поставку запасних частин (муфта права з 2-х напівмуфт правих - 12 шт.) без ПДВ" (а.с. 56 - 65 том 1).

За частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Протягом строку, передбаченого пунктом 5 специфікації, а саме: з 04.08.2016 по 17.10.2016 відповідач поставку договірної продукції не здійснив.

Отже, прострочка поставки має місце з 18.10.2016. Надіслана з цього приводу позивачем на адресу відповідача претензія № 101-767/92 від 01.11.2016 залишена останнім без належного реагування (а.с. 32-33 том 1).

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

Пунктом 11.2 договору сторони передбачили, що у разі порушення строків поставки товару за цим договором покупець має право стягнути з постачальника штраф у розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів покупець має право додатково стягнути з постачальника штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого товару.

За змістом частини першої статті 230 Господарського кодексу України штраф поряд з неустойкою та пенею є різновидом штрафних санкцій у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У складі заявленого позивачем до стягнення штрафу у сумі 50 458,09 грн. - 38 299,59 грн., які розраховані за 63 календарні дні за період з 05.12.2016 по 06.02.2017, що є правом позивача. Перевіркою розрахунку встановлено, що визначена ним сума штрафу містить арифметичну помилку: фактичний її розмір складає 38 299,26 грн. (121584,96 х 0,5/100х63 = 38299,26).

Штраф у сумі 12 158,50 грн., що складає 10% від суми не поставленого товару, розрахований позивачем правильно.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення штрафу обгрунтовано заявлені частково у загальній сумі 50 457,76 грн. (38 299,26 + 12 158,50 = 50457,76).

Клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 19.01.2011 № 10/224-10 та № 12/63.

Відповідно до підпункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 (із змін. і доп.) «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження завдання йому відповідачем збитків внаслідок порушення прийнятих на себе зобовязань з поставки товару за укладеним із ним договором.

Разом з тим суд приймає до уваги й інтереси позивача, який має передбачене договором право на стягнення штрафних санкцій за невиконання відповідачем договірних зобов'язань.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

З урахуванням викладеного законним і справедливим буде зменшення штрафних санкцій на 10%, що у грошовому відношенні до штрафу у сумі 50 457,76 грн. складає 5045,78 грн. (50457,76 х 10% = 5 045,78).

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення штрафу підлягають задоволенню частково у сумі 45 411,98 грн. (50 457,76 5 045,78 = 45 411,98).

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на час подання позову 14.12.2016) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

При цьому судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено з 1 січня 2016 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1378 гривень.

З урахуванням ціни позову під час звернення позивача з позовом до суду судовий збір повинен складати 2756,00 грн., який ним і було сплачено повністю за платіжними дорученнями: № 17390 від 08.12.2016 - 1378,00 грн.; № 17391 від 08.12.2016 - 1378,00 грн.

Додатково платіжним дорученням № 135 від 20.02.2017 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 222,00 грн., що є зайвим.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається лише за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На час прийняття судового рішення відповідного клопотання в цій частині позивач не подавав.

При розподілі сум судового збору суд також враховує, що відповідно до підпункту 3.17.4 пункту 3.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу, пені) покладається на відповідача без урахування зменшення такої неустойки.

За змістом статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Розподіляючи судовий збір, суд враховує неправильні дії відповідача, що стали причиною виникнення спору між сторонами, а тому покладає на нього судовий збір відповідача у сумі 2755,99 грн. з урахуванням сплаченого позивачем як судового збору у сумі 1378,00 грн. з позовної вимоги немайнового характеру, так і судового збору у сумі 1377,99 грн., що є пропорційним до позовної вимоги про стягнення обгрунтованого штрафу у сумі 50457,76 грн. (50457,76 х 1378,00 /50458,09 = 1377,99; 1378,00 + 1377,99 = 2755,99).

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергомаш" (49127, м. Дніпро, вул. Гаванська, буд. 8, ідентифікаційний код 38141333) на користь Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" (53300, Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Центральна, 11, ідентифікаційний код 00190928) штраф у сумі 50457,76 грн., судовий збір у сумі 2755,99 грн.

У решті позову про стягнення штрафу відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2017.

Суддя ОСОБА_3