ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. Справа № 911/4230/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спектр-Агро, м. Київ

до Приватного підприємств Трубіж Агро, Київська обл., с. Плоске

про стягнення 1 938 528,26 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 14.06.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 30.12.2016)

ОСОБА_3 (довіреність б/н від 30.12.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.12.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю Спектр-Агро (далі ТОВ Спектр-Агро/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємств Трубіж Агро (далі - ПП Трубіж Агро/відповідач) про стягнення 1 938 528,26 гривень, з яких: 973 659,10 грн основного боргу за поставлений згідно договору поставки №116/16-ЧН від 13.05.2016 товар, нарахованих на відповідну суму заборгованості 99 722,86 грн 28% річних, 102 619,89 грн пені, 75 004,91 грн інфляційних втрат, 655 391,34 грн штрафу, а також 32 130,16 грн відсотків за користування товарним кредитом.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях проти позову.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.12.2016 порушено провадження в справі №911/4230/16, розгляд справи призначено на 16.01.2017.

13.01.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.01.2017 розгляд даної справи відкладено на 31.01.2017.

31.01.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від ПП Трубіж Агро надійшла телеграма, відповідно до якої відповідач просив відкласти розгляд справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.01.2017 розгляд даної справи відкладено на 14.02.2017.

14.02.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від ПП Трубіж Агро надійшло клопотання про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи. Відповідне клопотання обґрунтоване відповідачем наявністю у нього сумнівів щодо справжності підпису директора ПП Трубіж Агро на договорі поставки №91/16-ЧН від 20.04.2016 та укладених до нього додатках.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Водночас, приписами постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики призначення судової експертизи №4 від 23.03.2012 розяснено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Беручи до уваги вищенаведені приписи, предмет позову та покладені в основу обґрунтування заявлених вимог обставини, у той час як наявність сумнівності відповідача не є достатньо обґрунтованою підставою для призначення судової експертизи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи.

21.02.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від ПП Трубіж Агро надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи.

У судових засіданнях 14.02.2017 та 21.02.2017 судом оголошувалась перерва до 21.02.2017 та 27.02.2017 відповідно.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.02.2017 строк розгляду спору у даній справі продовжено на 15 днів.

Водночас, 21.02.2017, 24.02.2017 та 27.02.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від ПП Трубіж Агро надійшли клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій заявлених до стягнення позивачем сум пені та штрафу до однієї гривні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

13.05.2016 між ТОВ Спектр-Агро (далі-постачальник) та ПП Трубіж Агро (далі-покупець) було укладено договір поставки №116/16-ЧН (далі-договір), відповідно до п. 1.1. якого в строки, визначені договором, постачальник зобовязується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі визначеній, відповідно до умов договору.

У відповідності до пп. 1.2., 2.4., 2.12., 4.1. договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, та нарахованих відсотків, інші умови, визначені в додатках до договору, який є невідємною його часиною.

Покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п. 2.2.-2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу в розмірах, вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок постачальника.

Моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є дата виписки видаткової накладної на товар та/або, при необхідності, підписання інших документів, що посвідчують факт передачі товару покупцю.

Приймання товару по кількості та якості проводиться в момент його передачі від постачальника.

Відповідно до скріпленого підписами та печатками сторін додатку до договору №№1/СА000009775 від 13.05.2016, постачальником та покупцем було погоджено поставку товару загальною вартістю 3 276 956,71 грн. Водночас, відповідно до зазначених додатків визначено, що товар оплачується покупцем з відстрочення платежу у наступному порядку: 655 391,34 грн зі строком оплати - до 15.08.2016, 2 621 565,37 грн зі строком оплати - до 01.11.2016.

Копії вищезазначеного договору з додатком до нього наявні в матеріалах справи.

Так, у травні 2016 року позивач на підставі договору поставив відповідачу, а останній прийняв товар загальною вартістю 3 276 956,71 грн, що підтверджується скріпленими печатками та підписами уповноважених представників сторін видатковими накладними:

- №11150 від 20.05.2016 на 2 432 810,70 грн;

- №11774 від 26.05.2016 на 844 146,01 грн. Копії відповідних видаткових накладних наявні в матеріалах справи.

Водночас, в підтвердження обставин отримання поставленого за договором товару уповноваженою особою відповідача ОСОБА_4, суду надано копії довіреностей №71, 73 від 17.05.2016 та 26.05.2016 відповідно.

Втім, як зауважив позивач, свої грошові зобовязання за договором відповідач належним чином не виконав, кошти за отриманий товар сплатив частково у загальному розмірі 2 303 297,61 грн, у той час як решту вартості отриманого товару відповідач не оплатив, а тому у ПП Трубіж Агро перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 973 659,10 грн.

В підтвердження відповідних обставин позивач надав суду довідку ПАТ «Укрсоцбанк» №10.5-87/67-885 від 19.01.2017, виписку по рахунку та довідку №3 від 10.01.2017 за підписами генерального директора та головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю Спектр-Агро.

Таким чином, посилаючись на порушення відповідачем взятого на себе зобовязання з оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з ПП Трубіж Агро, зокрема, 973 659,10 грн основного боргу.

Водночас, заперечуючи проти позову, відповідач зауважив на наявності у нього сумнівів щодо справжності підпису директора ПП Трубіж Агро на договорі поставки №116/16-ЧН від 13.05.2016 та укладених до нього додатках. З огляду наведеного відповідач вважає, що позивачем доказово не підтверджено укладення між сторонами відповідного правочину.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду вищезазначеного, суд дійшов висновку, що підписання ПП Трубіж Агро як договору, так і видаткових накладених №№11150 та 11774 без будь-яких заперечень щодо умов договору, а також кількості та/або якості поставленої продукції свідчить про погодження відповідача з умовами відповідного правочину та прийняття відповідачем поставленого за ним товару, що породжує для ПП Трубіж Агро обовязок по його оплаті у повному обсязі у передбачені додатками до договору строки.

Посилання ж відповідача на наявність у нього сумнівів щодо справжності підпису директора ПП Трубіж Агро на договорі поставки №116/16-ЧН від 13.05.2016 оцінюються судом критично, позаяк відповідні доводи є субєктивними припущеннями відповідача, у той час як в подальшому відповідачем було отримано товар за відповідним договором та частково здійснено оплату за нього, відтак підтверджено укладення відповідного правочину та виникнення на його підставі відповідних майнових зобовязань.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач вартість поставленого позивачем товару за договором не оплатив, враховуючи арифметичну відповідність заявленої суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 973 659,10 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, позивач просить суд стягнути з ПП Трубіж Агро, зокрема, 99 722,86 грн 28% річних та 75 004,93 грн інфляційних втрат, нарахованих з урахування здійснених відповідачем часткових оплат за наступні періоди:

- з 16.08.2016 по 13.11.2016 на 655 391,34 грн заборгованості;

- з 02.11.2016 по 13.11.2016 на 2 621 565,37 грн заборгованості;

- з 15.11.2016 по 17.11.2016 на 2 473 699,69 грн заборгованості;

- з 19.11.2016 по 21.12.2016 на 973 659,10 грн заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підпунктом «В» пункту 7.2. договору передбачено, що за порушення даних умов договору покупець сплачує на користь постачальника 28 відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

Оскільки розмір заявлених до стягнення 28% річних, обрахований судом в межах заявлених позивачем періодів, є арифметично вірним, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 99 722,86 грн 28% річних річних та, відповідно, задоволення означеної вимоги.

Водночас, оскільки арифметично вірний розмір заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, обрахований судом в межах заявлених позивачем періодів, становить 83 767,84 грн, а суд при прийнятті рішення не може виходити за межі позовних вимог, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 75 004,93 грн інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 32 130,16 грн відсотків за користування товарним кредитом.

Приписами статей 627, 694 ЦК України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до пп. 2.6. та 2.11. договору передбачено, що за користування товарним кредитом покупець сплачує на користь продавця відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору.

Відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником відповідно до п. 2.6. договору. Щомісячно з 01 вересня поточного року, або вдень повного розрахунку, якщо такий настав раніше, постачальник складає акт надання (приймання-передачі) послуг товарного кредитування.

Згідно додатку до договору №№1/СА000009775 від 13.05.2016 річна ставка відсотків - 15,00.

Так, на виконання умов договору в підтвердження отримання відповідачем товарного кредиту та відповідного обовязку ПП Трубіж Агро платити відсотки за користування відповідними коштами, сторонами було підписано акти надання послуг на загальну суму 294 661,91 грн, а саме:

- №18289 від 05.09.2016 на 163 953,70 грн;

- №20441 від 04.10.2016 на 48 481,01 грн;

- №21854 від 04.11.2016 на 50 097,04 грн;

- №22458 від 01.12.2016 на 32 130,16 грн.

Водночас, позивач зауважив, що відповідачем було проведено наступні платежі:

- 19.10.2016 відповідачем сплачено 100 000,00 грн згідно платіжного доручення №21 від 19.10.2016 з призначенням платежу: «оплата відсотків оп договором товарного кредиту « 116/16ЧН від 13.05.2016 згідно рахунку 16935 від 19.10.2016»;

- 14.11.2016 відповідачем сплачено 196 744,11 грн згідно платіжного доручення №71 від 14.11.2016 з призначенням платежу: «оплата відсотків по договорам товарного кредиту №116/16 ЧН від 13.05.2016 згідно рах. 18238 від 14.11.2016».

В підтвердження відповідних обставин позивач надав суду копії платіжних доручень на сплату зазначених сум, банківську довідку та виписку по рахунку.

Відповідно до наданих позивачем письмових пояснень сплачені позивачем кошти у сумі 196 744,11 грн згідно платіжного доручення №71 від 14.11.2016 були зараховані частково у розмірі 162 531,75 грн на погашення заборгованості по сплаті відсотків за користування товарним кредитом згідно договору поставки №116/16 ЧН від 13.05.2016, решта ж коштів у розмірі 34 212,36 грн була зарахована позивачем на погашення заборгованості по сплаті відсотків за користування товарним кредитом згідно договору поставки №91/16-ЧН від 20.04.2016,

Наявність відповідного права на здійснення такого зарахування коштів позивач обґрунтовує положеннями пп. 2.10. та 3.2.2. договору.

Таким чином, посилаючись на здійснення відповідачем оплати відсотків за користування товарним кредитом за договором поставки №116/16-ЧН від 13.05.2016 та її часткове зарахування в рахунок погашення заборгованості по сплаті відсотків за договором поставки №91/16-ЧН від 20.04.2016, позивач зауважив, що загальний розмір відповідно сплачених коштів за договором поставки №116/16-ЧН від 13.05.2016 становить 262 531,75, а тому у відповідача виникла заборгованість по сплаті відсотків за користування товарним кредитом за договором поставки №116/16-ЧН від 13.05.2016 у розмірі 32 130,16 грн.

Втім, відповідно до пп. 2.10. та 3.2.2. договору у випадку недостатності коштів, отриманих від покупця на виконання в повному обсязі його зобовязань по цьому договору, постачальник має провести зарахування коштів у наступному порядку:

- в рахунок оплати нарахованих відсотків за користування товарним кредитом, передбачених п. 2.5. договору;

- в рахунок сплати відсотків за неправомірне користування коштами та індексу інфляції в порядку, передбаченому п. 7.2. (в) договору;

- в рахунок сплати пені за кожен день просочення, передбаченої п. 7.2. (А) договору;

- в рахунок сплати штрафу, передбаченого п. 7.2. (Б) договору;

- в рахунок оплат вартості (ціни) товару, пропорційно кожній номенклатурі неоплаченого товару;

- в рахунок оплати різниці ціни товару, передбаченої п. 2.2.3. договору.

Покупець зобовязаний при перерахуванні коштів обовязково вказувати в платіжному дорученні номер та дату додатка, за яким перераховуються кошти або дату та номер рахунку, якщо такий виставлявся, включно в такому форматі «Д. [№ додатку]/[дата додатку]» або «Д. [№ рахунку]/[дата рахунку]». У випадку невиконання чи неналежного виконання покупцем вищезазначеної норми договору, постачальник самостійно визначає порядок, суми та напрями зарахування отриманих коштів в рахунок погашення будь-яких існуючих зобовязань покуп перед постачальником. У разі порушення покупцем строків оплати, постачальник, незалежно від зазначеного покупцем призначення платежу, має право зарахувати кошти в рахунок оплати простроченої заборгованості перед постачальником.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених договірних положень, суд дійшов висновку, що відповідний правочин не передбачає права позивача здійснювати зарахування сплачених за договором поставки №116/16-ЧН від 13.05.2016 коштів в рахунок сплати відсотків за користування товарним кредитом за іншими правочинами, а тому відповідно проведене позивачем зарахування сплачених коштів в рахунок сплати відсотків за іншим договором є безпідставним.

За таких обставин, оскільки первинними документами підтверджено здійснення відповідачем оплати відсотків за користування товарним кредитом за договором поставки №116/16-ЧН від 13.05.2016 у загальному розмірі 296 744,11 грн, тобто у повному обсязі, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача заборгованості за відповідно підписаними сторонами актами про надання послуг №№18289, 20441, 21854 та 22458 на загальну суму 294 661,91 грн.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 32 130,16 грн відсотків за користування товарним кредитом є не обґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

У зв'язку з неналежним виконанням покупцем своїх грошових зобовязань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 102 619,89 грн пені, нарахованої з урахування здійснених відповідачем часткових оплат за наступні періоди:

- з 16.08.2016 по 13.11.2016 на 655 391,34 грн заборгованості;

- з 02.11.2016 по 13.11.2016 на 2 621 565,37 грн заборгованості;

- з 15.11.2016 по 17.11.2016 на 2 473 699,69 грн заборгованості;

- з 19.11.2016 по 21.12.2016 на 973 659,10 грн заборгованості.

Водночас, враховуючи порушення відповідачем грошових зобовязань за договором позивач просить стягнути з відповідача 655 391,34 грн 20% штрафу, нарахованого на несплачені у передбачені додатками до договору строки суми боргу.

Статтею 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити уразі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Підпунктами «А», «Б» пункту 7.2. договору передбачено, що за порушення даних умов договору покупець: сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення; сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалась на наступний день після прострочення виконання грошового зобовязання.

За таких обставин, оскільки розмір заявленої до стягнення суми пені, обрахований судом в межах заявлених позивачем періодів, є арифметично вірним, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 102 619,89 грн пені.

Крім того, оскільки відповідачем порушено встановлені договором строки оплати вартості отриманого товару, що є підставою для нарахування штрафу в порядку п. 7.2. договору, у той час як обрахунок відповідної штрафної санкції є арифметично вірним, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 655391,34 грн штрафу.

Водночас, 21.02.2017, 24.02.2017 та 27.02.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від ПП Трубіж Агро надійшли клопотання про зменшення в порядку п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України розміру заявлених до стягнення позивачем сум пені та штрафу до однієї гривні.

У відповідності до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено у ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення наведених норм кореспондують з приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, відповідно до якої господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, як необхідність використання права на зменшення розміру фінансових санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначив, що внаслідок отримання від позивача неякісного товару насіння кукурудзи, ПП Трубіж Агро зібрало менше урожаю, ніж очкувало, що в свою чергу призвело до неотримання прибутку відповідачем.

До того ж, відповідач зауважив, що окрім стягнення суми основного боргу, неспіврозмірно завищених сум пені та штрафу, позивач просить стягнути 28% річних, інфляційні втрати та відсотки за користування товарним кредитом, що певною мірю компенсують позивачу знецінення несплачених відповідачем коштів.

Поряд з тим, ПП Трубіж Агро зазначило, що підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі, а тому стягнення відповідно заявлених сум пені та штрафу може поглибити становище відповідача та призвести до банкрутства підприємства. В підтвердження вказаних тверджень відповідачем надано суду копію фінансового звіту від 31.12.2016.

Позивач заперечив проти відповідно заявленого відповідачем клопотання з огляду на те, що відповідач, не виконуючи грошове зобовязання, завдає значних збитків ТОВ Спектр-Агро, чим порушує матеріальні інтереси останнього, у той час як нарахування штрафних санкцій є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного ризику та розрахунку.

Враховуючи вищенаведене, доводи та інтереси сторін, зокрема щодо неспіврозмірності заявлених до стягнення штрафних санкцій з сумою боргу, а також відсутність належних та допустимих доказів понесення позивачем збитків у звязку з несплатою коштів за поставлений товар, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення в порядку п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України розміру сум пені та штрафу, що підлягають стягненню з відповідача, у 10 разів відповідно до 10 261,99 грн пені та 65 539,13 грн штрафу.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до приписів ст. 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, без урахування зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 551, 627, 692, 694 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230, 233, 265 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємств Трубіж Агро (07450, Київська обл., Броварський р-н, с. Плоске, вул. Жовтнева, 47, ідентифікаційний код 39333971) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Спектр-Агро (03038, м. Київ, вул. Ямська, 8, ідентифікаційний код 36348550) 973 659 (девятсот сімдесят три тисячі шістсот пятдесят девять) грн 10 коп. основного боргу, 99 722 (девяносто девять тисяч сімсот двадцять дві) грн 86 коп. 28% річних, 75 004 (сімдесят пять тисяч чотири) грн 91 коп. інфляційних втрат, 10 261 (десять тисяч двісті шістдесят одну) грн 99 коп. пені, 65 539 (шістдесят пять тисяч пятсот тридцять девять) грн 13 коп. штрафу та 28 595 (двадцять вісім тисяч пятсот девяносто пять) грн 97 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 03.03.2017.

Суддя В.А. Ярема