ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. Справа № 909/885/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", м. Київ за вих. № 12/2-2970 від 26.01.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/653/17 від 14.02.2017)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.01.2017

у справі № 909/885/16 (суддя Матуляк П.Я.)

за позовом: Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", м. Київ

до відповідача-1: Тлумацького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області,м. Тлумач,Тлумацький район, Івано-Франківська область

до відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ

про відшкодування майнової шкоди в розмірі 232 411,99грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник;

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.01.2017 у справі № 909/885/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Скаржник посилається зокрема на те, що висновки місцевого господарського суду, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, адже внаслідок бездіяльності державного виконавця та знецінення предмета іпотеки, останній приведено до непридатного для його реалізації стану, у звязку з чим Банку спричинено майнову шкоду, яка виражається у неможливості погасити заборгованість позичальника у розмірі, зазначеному в судовому наказі, саме 232 411,99 грн.

Крім того, Скаржник посилається на те, що внаслідок бездіяльності державного виконавця, яка тривала понад 18 місяців з моменту відкриття виконавчого провадження, а саме з 22.05.2014, невідомими особами було здійснене розбирання нерухомого майна боржника, яке складає предмет іпотеки, що призвело до його знецінення, на 40 722,80 доларів США.

Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.02.2017 поновлено строк на подання апеляційної скарги Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", м. Київ за вих. № 12/2-2970 від 26.01.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/653/17 від 14.02.2017) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.01.2017 у справі № 909/885/16.

Ухвалою суду від 17.02.2017 прийнято апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", м. Київ за вих. № 12/2-2970 від 26.01.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/653/17 від 14.02.2017) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.01.2017 у справі № 909/885/16 та призначено до розгляду в судовому засіданні 06.03.2017.

Відповідачі участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні 06.03.2017 не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. Судом участь представників Відповідачів у судовому засіданні обовязковою не визнавалася.

З огляду на те, що Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, інших клопотань від Відповідачів на адресу суду апеляційної інстанції не надходило, в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників Відповідачів.

У судовому засіданні 06.03.2017, проведеному в режимі відеоконференції, представник Позивача підтримав доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 06.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника Позивача, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.01.2017 у справі № 909/885/16 підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 30.11.2006 між ПАТ ВіЕйБі Банк (далі - Позивач) та ОСОБА_3 (далі - Позичальник) укладено кредитний договір №06/91-05 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Позивач надав Позичальникові кредит у сумі 30 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних до 29.11.2011.

В забезпечення виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором між ним та Банком було укладено договір іпотеки від 30.11.2006, посвідчений 30.11.2006 року приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №1793 (далі - Договір іпотеки). Відповідно до умов Договору іпотеки Позичальник передав в іпотеку Позивачеві належну йому нежитлову будівлю (стайню №3) загальною площею 1595,9 кв.м, розташовану в с.Яківка, по вул. Колгоспна, буд. 19-А, Тлумацького району Івано-Франківської області.

Згідно висновку про вартість предмета іпотеки станом на 31.10.2006, складеного ТОВ ЕКА-Захід, його ринкова вартість становила 257 340 грн.

У відповідності до акту від 30.11.2006, складеного Позивачем та Позичальником, Позивач погодився прийняти в заставу предмет іпотеки за вартістю в 257 340 грн. У п. 1.5 договору іпотеки передбачено, що узгоджена сторонами оціночна вартість Предмета іпотеки становить 257 340 грн., що в еквіваленті при перерахуванні на долари США по офіційному курсу НБУ на день укладення Договору іпотеки складає 50 958,41 дол. США з розрахунку 5,05 грн. за 1 дол. США.

Як зазначає Позивач в позовній заяві, Позичальником умови Кредитного договору належним чином не виконувались, у звязку із чим позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова за видачею судового наказу про стягнення боргу з Позичальника. 30.06.2009 Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ у справі № 2-н-515/09 про стягнення з Позичальника на користь Позивача 232 411,99 грн. кредитної заборгованості.

Державним виконавцем Залізничного відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 27.07.2011 відкрито виконавче провадження за вказаним судовим наказом та 19.09.2011 закінчено дане виконавче провадження у звязку з тим, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, знаходиться у Тлумацькому районі, що за належністю є територією ВДВС Тлумацького РУЮ.

Надалі, 22.05.2014 ОСОБА_5, головним державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції, відкрито виконавче провадження № 43411283 за даним виконавчим документом, яке 29.05.2014 разом із виконавчим провадженням по виконанню наказу Залізничного районного суду м. Львова № 2н-514/09 обєднано у зведене виконавче провадження № 47733817 та 01.12.2015 складено акт опису та арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_3 (в тому числі Предмету іпотеки). У даному акті зазначено, що все нерухоме майно (в тому числі Предмет іпотеки) знаходиться в розібраному стані, а вартість майна буде встановлена шляхом проведення експертної оцінки.

Листом від 30.12.2015 року за вих.№26/03-25 відділ Державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції повідомив Позивача про оцінку Предмету іпотеки (в розібраному стані), описаного та арештованого згідно акту від 01.12.2015 року, в розмірі 265068,00 грн. (без врахування ПДВ).

Позивачем 21.06.2016 отримано повідомлення від Тлумацького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про те, що торги з реалізації арештованого майна не відбулись, та із пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що борг Позичальника згідно судового наказу на момент розгляду справи судом є непогашеним, а відтак, внаслідок бездіяльності державного виконавця та знецінення предмету іпотеки останній приведено до стану, непридатного для його реалізації. У звязку із цим Позивачеві спричинено майнову шкоду, яка виражається у неможливості погасити заборгованість Позичальника у розмірі, зазначеному в судовому наказі, а саме 232 411,99 грн.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія керувалася наступним.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто, деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачено ст.1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

На відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст.1173 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи. Так, за приписами ст. 1173 Цивільного кодексу України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконних дій державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

За таких обставин необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У відповідності до приписів ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Разом з тим, вимога про відшкодування збитків (шкоди) може бути пред'явлена виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

В п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

У вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо. У розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування (п. 9 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239).

Стосовно посилань Позивача на факти бездіяльності органу виконання судових рішень, судова колегія зазначає, що як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем вживалися відповідні заходи щодо примусового виконання рішень в рамках зведеного виконавчого провадження, зокрема, направлялися запити до відповідних органів щодо виявлення майна та коштів боржника, 01.12.2015 проведено опис й арешт майна належного на праві власності боржнику, а саме: нежитлові будівлі, які знаходиться за адресою вул. Колгоспна, 19,19а, 196,19в, с. Яківка Тлумацького району; 11.04.2016 винесено постанову про арешт коштів боржника, та направлено на виконання в установи банків; згідно протоколів про проведення електронних торгів, торги з реалізації арештованого майна, яке належить ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, жит. ІНФОРМАЦІЯ_1, не відбулися у звязку з відсутністю допущених учасників торгів; відповідно до ст. 62 Закону України Про виконавче провадження стягувачу запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, про що у 15-ти денний термін письмово повідомити відділ державної виконавчої служби, однак стягувач не виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно; згідно постанови про опис й арешт майна боржника від 17.10.2016 державним виконавцем проведено опис й арешт, майна належного на праві власності боржнику, а саме: чотирьохрядний корівник (реєстраційний номер майна 17664577), який знаходиться за адресою Тлумацький район, с. Вікняни, вул. М. Підгірянки, 79 знаходиться в розібраному стані;17.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про залучення для проведення оцінки майна - субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання.

Разом з цим ,суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт тривалого виконання рішення суду, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог, не є безумовною обставиною для висновку про наявність причинного зв'язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою. Виконавчі провадження ВП №43411283, ВП №43408533 було приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП №47733817, в якому перебували виконавчі провадження щодо стягнення боргів на користь держави, у тому числі органів Державної податкової служби.

Крім того, судова колегія зазначає, що Позивач визначив розмір завданих збитків на суму, вказану у спірному наказі суду - 232 411,99 грн., в той час, коли згідно з актом опису та арешту майна від 01.12.2015 вартість майна, що є предметом іпотеки, в розібраному стані становить 265 068 грн. На момент розгляду справи в суді спірне майно не реалізоване, виконавче провадження не закінчене, а відтак суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо необґрунтованості тверджень Позивача про завдання йому майнової шкоди в розмірі 232 411,99 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Відповідач-1 не здійснив необхідних дій з моменту відкриття виконавчого провадження 22.05.2014 протягом 18 місяців, не підтверджені належним чином, оскільки із встановлених судами обставин справи вбачається, що в цей період Відповідачем-1 відповідні виконавчі дії вчинялись, Позивач цих обставин у встановленому порядку не спростував.

У відповідності до приписів ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише через неправомірну поведінку відповідача, а сама лише неправомірна поведінка особи, яка не пов'язана із наслідками у вигляді шкоди, не тягне за собою її відшкодування.

Крім того, із приписів статей 1166, 1174 ЦК України вбачається, що відшкодування майнової шкоди є компенсацією певних майнових втрат особи, які вже настали для неї.

Таким чином Позивачем не доведено належними засобами доказування незаконність дій/бездіяльності Відповідача-1, які б призвели до майнових втрат Позивача.

Разом з тим, судом встановлено, а Позивачем не спростовано, що виконавче провадження щодо виконання наказу суду від 30.06.2009 у справі № 2-н-515/09 триває, тому Позивач не втратив об'єктивної можливості задоволення своїх вимог у процесі виконання наказу суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що Скаржником у справі не доведено обставини, на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, Апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", м. Київ за вих. № 12/2-2970 від 26.01.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/653/17 від 14.02.2017) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.01.2017 у справі № 909/885/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 09.03.2017.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Суддя В.М.Гриців

Суддя Г.Т.Кордюк