РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017Справа № 910/1181/17
За позовом Приватного підприємства "Комсервіс-Безпека"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соул Україна"

про стягнення 4 314,93 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Зінченко І.О. (представник за довіреністю від 03.01.2017р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Приватне підприємство "Комсервіс-Безпека" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Соул Україна" (надалі також - відповідач) суми заборгованості за Договором № 2977-ПО про спостереження за спрацюванням засобів охоронно-тривожної сигналізації від 26.02.2016р. в розмірі 4 314,93 грн., з яких 3 669,93 грн. сума основного боргу, 557,55 грн. пені, 57,21 грн. 3 % річних та 30,24 грн. втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором в повному обсязі не виконав та не здійснив оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, явку свого представника в судові засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 14.02.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2017р. у зв'язку з неявкою представника відповідача у судове засідання, розгляд справи відкладено до 28.02.2017р.

В судове засідання 28.02.2017р. представник відповідача не з'явився повторно, проте подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване перебуванням його представника на лікарняному та відсутністю інших представників.

Розглянувши клопотання відповідача, судом було відмовлено в його задоволенні, оскільки відповідачем у справі є товариство, а не окремі його представники, в ГПК України передбачена участь через представника, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу.

При цьому, суд відзначає, що відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Оскільки суд відкладав розгляд даної справи для надання можливості відповідачеві скористатися належними йому процесуальними правами, в тому числі на участь в судовому засіданні та надання своїх доводів, міркувань та заперечень щодо заявлених позовних вимог, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 28 лютого 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2016р. між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено договір про спостереження за спрацюванням засобів охоронно-тривожної сигналізації № 2977-ПО (далі - Договір), згідно з умовами якого відповідач передав, а позивач прийняв під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об'єкти, що вказані в Додатку № 1 до договору (п. 2.1. Договору).

Охорона об'єкта здійснюється шляхом спостереження за станом засобів сигналізації на об'єкті та негайного виїзду ГМР при їх спрацюванні з метою затримання сторонніх осіб, що незаконно проникли на об'єкт, в період охорони (п. 2.2. Договору).

Як передбачено в п. 2.3. Договору початком надання послуг виконавцем вважається дата, що вказана в Акті вводу в експлуатацію охоронної сигналізації (Додаток № 2 до Договору). Періодом охорони є час з моменту взяття об'єкту під охорону до його зняття з охорони.

Відповідно до пп. 3.2.11. п. 3.2. Договору замовник зобов'язаний своєчасно вносити плату за послуги охорони.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що щомісячна вартість послуг виконавця не залежить від фактичного часу, розмір якої визначений в Додатку № 1 до Договору.

Згідно з Додатком № 1 до Договору об'єктом охорони є офісне приміщення в м. Львові, по вул. Чупринки, 22, вартість надання послуг становить 420,00 грн. в місяць з ПДВ.

За умовами укладеного між сторонами договору позивач протягом періоду з 26.02.2016р. (п. 2.3. Договору та Додаток № 2 до Договору) по 18.11.2016р. надав відповідачу послуги з охорони загальною вартістю 3 669,93,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченим копіями актів надання послуг та рахунками на оплату вартості послуг № 3091 від 29.02.2016р. на суму 57,93 грн., № 4545 від 31.03.2016р. на суму 420,00 грн., № 5575 від 30.04.2016р. на суму 420,00 грн., № 8474 від 31.05.2016р. на суму 420,00 грн., № 10031 від 30.06.2016р. на суму 420,00 грн., № 11459 від 31.07.2016р. на суму 420,00 грн., № 12809 від 31.08.2016р. на суму 420,00 грн., № 14149 від 30.09.2016р. на суму 420,00 грн., № 15464 від 31.10.2016р. на суму 420,00 грн., № 16762 від 18.11.2016р. на суму 252,00 грн.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що оплата за цим договором здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п'яти банківських днів поточного місяця на підставі рахунку-фактури виконавця, який направляється замовнику на електронну адресу, що вказана в Додатку № 1

В п. 8.3. Договору сторони домовились, що у разі невиконання зобов'язань замовником, визначених п. 8.2. протягом 30 календарних днів, виконавець направляє замовнику два примірники акту прийняття наданих послуг, який останній зобов'язаний до 5 числа місяця, що слідує за звітним підписати і повернути один примірник підписаного акту виконавцю.

За змістом п. 8.4. Договору за умовами неповернення замовником підписаного акту прийняття наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, в строк визначений п. 8.3. Договору, вважається, що послуги у такому місяці надані виконавцем у повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

Проте відповідач, всупереч умовам договору, вказані вище акти не підписав та одного примірнику акту позивачу не надіслав, рахунків на оплату наданих позивачем послуг не оплатив.

Спір у даній справі виник внаслідок того, що позивачем було належним чином виконано взяті на себе, передбачені Договором, зобов'язання та надано відповідачу послуги з охорони ввіреного йому майна, натомість відповідач ухиляється від підписання актів надання послуг та оплати вказаних послуг.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 8.4. Договору надані позивачем послуги вважаються прийнятими відповідачем.

Обґрунтованих заперечень з боку відповідача щодо обсягу послуг матеріали справи не містять.

Договір послуг є оплатним, відтак одним із основних обов'язків замовника є оплата їх вартості. Ціна - грошове відображення вартості послуг.

Факт надання позивачем передбачених договором послуг є доведеним, документально підтвердженим та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п. 8.2. Договору, обов'язок відповідача щодо оплати вартості наданих позивачем послуг мав бути виконаний в термін перших банківських днів поточного місяці на підставі відповідного рахунку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 3 669,93 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 557,55 грн. пені, 57,21 грн. 3 % річних та 30,24 грн. втрат від інфляції.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку з плати вартості наданих позивачем послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Підпунктом 5.1.5. пункту 5.1. Договору передбачено, що у разі порушення строку оплати вартості наданих виконавцем послуг замовник за кожний день прострочення зобов'язаний виплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та встановлено, що він не відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та здійснений за період більший, ніж передбачено законом.

За розрахунком суду за актом та рахунком № 3091 від 29.02.2016р. сума пені за період з 06.02.2016р. по 06.08.2016р. становить 11,26 грн.

За актом та рахунком № 4545 від 31.03.2016р. сума пені за період з 06.03.2016р. по 06.09.2016р. становить 78,04 грн.

За актом та рахунком № 5575 від 30.04.2016р. сума пені за період з 06.04.2016р. по 06.10.2016р. становить 72,82 грн.

За актом та рахунком № 8474 від 31.05.2016р. сума пені за період з 06.05.2016р. по 06.09.2016р. становить 69,09 грн.

За актом та рахунком № 10031 від 30.06.2016р. сума пені за період з 06.06.2016р. по 06.12.2016р. становить 65,43 грн.

За актом та рахунком № 11459 від 31.07.2016р. сума пені за період з 06.07.2016р. по 26.12.2016р. становить 59,88 грн.

За актом та рахунком № 12809 від 31.08.2016р. сума пені за період з 06.08.2016р. по 26.12.2016р. становить 48,32 грн.

За актом та рахунком № 14149 від 30.09.2016р. сума пені за період з 06.09.2016р. по 26.12.2016р. становить 37,30 грн.

За актом та рахунком № 15464 від 31.10.2016р. сума пені за період з 06.10.2016р. по 26.12.2016р. становить 28,57 грн.

За актом та рахунком № 16762 від 18.11.2016р. сума пені за період з 06.11.2016р. по 26.12.2016р. становить 9,83 грн.

За таких обставин, за прострочення виконання грошового зобов'язання до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 480,54 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що розрахований позивачем розмір процентів річних за деякими актами та рахунками не перевищує розрахованих судом, а за деякими - є завищеним, а тому за деяким актами та рахунками, суд проводить власний розрахунок таких нарахувань.

За актами та рахунками № 3091 від 29.02.2016р., № 4545 від 31.03.2016р., № 5575 від 30.04.2016р., № 10031 від 30.06.2016р., № 12809 від 31.08.2016р., № 14149 від 30.09.2016р. та № 15464 від 31.10.2016р. 3 % річних за розрахунком позивача та з урахуванням ст. 83 ГПК України щодо неможливості виходу за межі позовних вимог становить 1,53 грн., 9,09 грн., 8,59 грн., 6,99 грн., 4,89 грн. та 3,82 грн. відповідно.

За розрахунком суду, за актом та рахунком № 8474 від 31.05.2016р. сума 3 % річних за заявлений позивачем період становить 8,11 грн., за актом та рахунком № 11459 від 31.07.2016р. - 6,01 грн. та за актом та рахунком № 16762 від 18.11.2016р. - 1,06 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 3 % річних в розмірі 50,09 грн.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок суми інфляційних втрат та встановлено, що розмір інфляційного збільшення суми боргу, в межах заявленого позивачем періоду не перевищує розрахованого судом, а тому до стягнення з відповідача підлягають втрати від інфляції в розмірі 30,24 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/1181/17 підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3 669,93 грн. суми основного боргу, 480,54 грн. пені, 50,09 грн. 3 % річних та 30,24 грн. втрат від інфляції.

Судовий збір позивача у розмірі 1 568,80 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Соул Україна" (ідентифікаційний код 40099841, адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, буд. 15, кімн. 610) на користь Приватного підприємства "Комсервіс-Безпека" (ідентифікаційний код 35900097, адреса: 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 6, корп. 1) 3 669,93 грн. (три тисячі шістсот шістдесят дев'ять гривень 93 коп.) суми основного боргу, 480,54 грн. (чотириста вісімдесят гривень 54 коп.) пені, 50,09 грн. (п'ятдесят гривень 09 коп.) 3 % річних, 30,24 грн. (тридцять гривень 24 коп.) втрат від інфляції та 1 568,80 грн. (одну тисячу п'ятсот шістдесят вісім гривень 80 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2017р.

Суддя С.М. Морозов