ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р. Справа № 909/915/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" від 14.12.2016 р. № 11/1-57302 (вх. № ЛАГС 01-05/226/17 від 16.01.2017 р.), підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2, повноваження якої визначено рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 р. № 213,

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2016 року

у справі № 909/915/16 (суддя О.М.Фанда),

порушеній за позовом

позивача: Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», м. Київ,

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Хутрофірма «Тисмениця», м. Тисмениця, Івано-Франківської області,

Про розірвання укладеної між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" та Відкритим акціонерним товариством «Хутрофірма «Тисмениця» мирової угоди від 07.08.2009 року.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: ОСОБА_3 п/к за довіреністю № 45 від 03.01.2017 р. № 22/1/45;

від відповідача: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представнику розяснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

За клопотанням апелянта, судовий розгляд даної справи проводиться в режимі відеоконференції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2017 року, справу № 909/915/16 Господарського суду Івано-Франківської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В. (а. с. 64).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" від 14.12.2016 р. № 11/1-57302 (вх. № ЛАГС 01-05/226/17 від 16.01.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 15.02.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи (а. с. 67, 68, 69).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 01.03.2017 р., про що сторони були належним чином повідомлені згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (а. с. 87-88/зворот).

В судове засідання, яке відбулось 01.03.2017 р. представник апелянта/позивача прибув, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі, доводи наведені в апеляційній скарзі підтримав, просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2016 року у справі № 909/915/16 про відмову у задоволенні позовної заяви ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» про розірвання мирової угоди, укладеної 07.08.2009 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» про розірвання мирової угоди, укладеної 07.08.2009 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» (а. с. 70-71).

Представник відповідача, повторно, в судове засідання не прибув, через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду надіслав (а. с. 84) клопотання № 18 від 09.02.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/1113/17 від 13.02.2017 р.) про відкладення розгляду справи на іншу дату (а. с. 83).

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги. Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" від 14.12.2016 р. № 11/1-57302 (вх. № ЛАГС 01-05/226/17 від 16.01.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 15.02.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи (а. с. 67, 68, 69). З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 01.03.2017 р., про що сторони були належним чином повідомлені згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (а. с. 87-88/зворот).

Однак, представник відповідача, повторно, у судове засідання, яке було призначене на 01.03.2017 р. не прибув.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника відповідача бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 р. участь уповноважених представників сторін обовязковою не визнавалась (а.с. 87-88).

За наведених обставин, враховуючи те, що сторони, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, суд, вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача, за наявними в ній матеріалами, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2017 року по справі № 909/915/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2017 року по справі № 909/915/16 (суддя Фанда О.М.) відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до Відкритого акціонерного товариства «Хутрофірма «Тисмениця» про розірвання мирової угоди від 07.08.2009 р. та судовий збір по справі залишено за позивачем (абзаци перший та другий резолютивної частини судового рішення)(а.с. 59, 60-61).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 09.12.2017 р. у справі № 909/915/16, апелянт/позивач (Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк"/скорочене найменування ПАТ «ВіЕйБі Банк»/) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 14.12.2016 р. № 11/1-57302 (вх. № ЛАГС 01-05/226/17 від 16.01.2017 р.), підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2, повноваження якої визначено рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 р. № 213, просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2016 року у справі № 909/915/16 про відмову у задоволенні позовної заяви ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» про розірвання мирової угоди, укладеної 07.08.2009 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» про розірвання мирової угоди, укладеної 07.08.2009 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» (а. с. 70-71).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального права при недотриманні процесуального права, з неповним зясуванням судом усіх обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

Так, апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції, постановляючи судове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» порушив права та законні інтереси Банку, так як відповідач у порушення умов ОСОБА_2 угоди, укладеної сторонами та затвердженої судом, не виконав свої зобов'язання щодо повернення позивачеві грошових коштів у розмірі суми заборгованості за кредитним договором.

Апелянт вважає помилковим висновок суду щодо обовязку Банку звернутися до державного виконавця із заявою про примусове виконання ОСОБА_2 угоди, яка затверджена господарським судом, оскільки такі дії, на думку апелянта, є правом, а не обовязком банку.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Позивач: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_4» (далі за текстом ПАТ «ВіЕйБі Банк») є юридичною особою, ідентифікацій код юридичної особи 19017842, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27Т, перебуває в стані припинення, що підтверджується рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20.03.2015 р., рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 213 від 22.02.2016 р., випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 38, 39, 40-42).

Частиною 2 ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом (ч. 4 ст. 104 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що 20.11.2014 р. постановою Правління Національного Банку України (далі НБУ) № 733, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_4» віднесено до категорії неплатоспроможних. 19.03.2015 р. Правління НБУ прийняло постанову № 188, якою відкликано банківську ліцензію ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4» та прийнято рішення про ліквідацію останнього.

20.03.2015 р. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі за текстом Фонд), на виконання Постанови Правління НБУ від 19.03.2015 р. № 188 прийнято рішення № 63 про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, яка є продовженою по 19.03.2018 р., що підтверджується рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 213 від 22.02.2016 р.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI, метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Станом на дату постановлення судових рішень у даній справі, докази про внесення до Єдиного державного реєстру записів про припинення юридичної особи ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4» відсутні.

Відповідач: Відкрите акціонерне товариство «Хутрофірма «Тисмениця» є юридичною особою, ідентифікацій код юридичної особи 300300015, місцезнаходження юридичної особи: 77400, Івано-Франківська обл., м. Тисмениця, вул. Вербова, 9.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця" (далі - відповідач) про розірвання мирової угоди від 07.08.2009 року.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника апелянта/позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких грунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, колегія суддів вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", назва якого внаслідок набрання чинності Закону України "Про акціонерні товариства" змінена на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_4" (далі за текстом - ПАТ "ВіЕйБі Банк") та Відкритим акціонерним товариством "Хутрофірма "Тисмениця" (далі - ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця") було укладено Кредитний договір № 08/44-03 від 30.09.2008 року (а. с. 9-14), додаток № 1 до цього договору (Графік до кредитного договору № 08/44-03 від 30.09.2008 року (а. с. 14/зворот), додаткові угоди № 1 (а. с. 15), № 2 (а. с. 16-17), договір про внесення змін № 3 до Кредитного договору № 08/44-03 від 30.09.2008 року (а. с. 18) (далі за текстом - Кредитний договір), відповідно до умов якого, ОСОБА_4 надав ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" у платне користування кошти у розмірі 6 006 994,45 доларів США із остаточним строком повернення 29.09.2010 року.

У звязку із невиконанням ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" взятих на себе зобовязань за кредитним договором, ПАТ "ВіЕйБі Банк" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" про стягнення заборгованості у сумі 6 457 393,03 доларів США.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2009 року у справі № 2/69 позовні вимоги ПАТ "ВіЕйБі Банк" задоволено у повному обсязі, вирішено стягнути з ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" 6 006 994, 45 доларів США заборгованості по кредиту, 450399,45 доларів США процентів за користування кредитом, 207966,99 грн. пені, 2312692,84 грн. штрафу, 3311,69 доларів США держмита та 312,50 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а. с. 19).

Зазначене судове рішення набрало законної сили, відтак на виконання зазначеного рішення господарським судом Івано-Франківської області видано наказ № 3461 від 09.06.2009 року (а. с. 20).

З метою виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2009 року у справі № 2/69, в порядку ст.121 ГПК України, сторонами по справі 07 серпня 2009 року було укладено ОСОБА_2 угоду (а. с. 21), яка затверджена ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2009 року у справі № 2/69-12/116 (а. с. 22-24).

В подальшому, за заявами сторін у справі, судом приймались ухвали про затвердження угод про внесення змін в ОСОБА_2 угоду, а саме: ухвали від 15.04.2010 р. по справі № 2/69-12/116 (а. с. 26-27), від 25 травня 2010 р. про виправлення описки (а. с. 28), від 05 жовтня 2010 р. (а. с. 30-31), від 08.02.2011 р. (а. с. 33-34).

Зазначені вище ухвали господарського суду Івано-Франківської області у справі № 2/69-12/116 не були оскаржені сторонами в апеляційному та касаційному порядку, набрали законної сили.

Відповідно до статті 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.41 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом, позивач повинен довести наявність у нього суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також наявність факту їх порушення або оспорювання відповідачем, із зазначенням, яким чином особа, до якої позивачем пред'явлено позов, порушує права останнього.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення.

Підстава позову це факти, які обґрунтовують вимогу позивача про захист права чи законного інтересу, до яких входять юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

Тобто, звертаючись до суду позивач має на меті врегулювати спір, захистити порушене право або інтерес.

Відповідно до ст. 121 ГПК України сторони мають можливість укласти мирову угоду на стадії виконання рішення суду, яка подається на затвердження до суду, котрий в свою чергу за результатами розгляду постановляє відповідну ухвалу.

З огляду на вказану норму процесуального права, мирова угода на стадії виконання рішення суду не може укладатись з метою врегулювання спору. Передбачається, що спір вже врегульований певним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за цим рішенням видано виконавчий документ, що надійшов для примусового виконання державному виконавцю.

За таких умов, мирова угода в процесі виконання не може стосуватись питань про визначення фактичних обставин та відповідних правовідносин, основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, що може ґрунтуватись на взаємних поступках і, безумовно, стосуватись лише прав та обов'язків сторін й предмета спору. Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин, стосуватися прав та обов'язків осіб, які не є сторонами у спорі, створювати права та обов'язки для них тощо. Мирова угода, що розглядається, покликана сприяти закінченню виконавчого провадження, зокрема шляхом визначення конкретних заходів, дій, рішень тощо, що сторони мають вчинити.

Таким чином, можна зробити висновок, що мирова угода - хоча за своєю правовою природою є правочином, проте, після її затвердження ухвалою господарського суду, направлена не на зміну або припинення цивільно-правових відносин, а на обов'язок виконання судового рішення на умовах затвердженої мирової угоди, що в свою чергу відрізняє її від цивільно-правових угод.

За наведеного, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГПК України.

(Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2009 р. у справі № 24/489).

Слід зауважити, що і позивачем в обґрунтування позову не зазначено норм матеріального права, що регулюють спірні, на його думку, правовідносини, та передбачають розірвання безпосередньо мирової угоди, яка, як у нашому випадку, затверджена відповідним процесуальним документом господарського суду, що набрав законної сили, про що зазначено вище у цій постанові.

Колегія суддів в повному обсязі погоджується з висновком місцевого суду, що в суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Таким чином місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця" про розірвання мирової угоди від 07.08.2009 року.

Інші твердження апелянта/позивача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта/позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2016 р. у справі № 909/915/16 - залишити без змін.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2016 року у справі № 909/915/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

01.03.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 02.03.2017 р.