ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.02.2017 Справа № 904/226/17

За позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "ОДІСЕЙ" с. Бикова Гребля, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "АЛЬБІОН", м. Дніпро

про стягнення 250 000, 00 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - представник (дов. № 1101/16-1юр. від 11.01.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Приватне орендне сільськогосподарське підприємство "ОДІСЕЙ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "АЛЬБІОН" про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 250 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після розірвання договору фінансового лізингу №27АН-12 від 18.09.2012, що був укладений між позивачем та відповідачем, позивачем було перераховано на рахунок відповідача 250 000 грн., які були зараховані відповідачем без достатніх правових підстав.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2017 порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 31.01.2017.

31.01.2017 відповідач подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що грошові кошти в розмірі 99886,50 грн. за платіжним дорученням №230 від 03.08.2015 були сплачені ПОСП "ОДІСЕЙ" на користь ТОВ "Торгова компанія "АЛЬБІОН" у якості комісії за користування за договором лізингу №27 АН-12 від 18.09.2012, отже ці кошти не є безпідставно отриманими. Відповідач вказує, що зазначений факт встановлено у рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2016 у справі №904/5500/14, яким в частині стягнення з ПОСП "ОДІСЕЙ" коштів в розмірі 99886,50 грн. провадження було припинено. За таких підстав, відповідач вважає, що будь-які суми сплачені ПОСП "ОДІСЕЙ" на виконання умов договору фінансового лізину №27 АН-12 від 18.09.2012 після його розірвання не є безпідставно отриманими ТОВ "Торгова компанія "АЛЬБІОН". Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.36-37).

В межах строку встановленого ст. 69 ГПК України, розгляд справи було відкладено з 31.01.2017 на 13.02.2017 та з 13.02.2017 на 28.02.2017.

15.02.2017 на запит судді Золотарьової Я.С. від 13.02.2017, суддя Мартинюк С.В. надав справу №904/5500/14 для огляду в судовому засіданні.

28.02.2017 в присутності представника відповідача, судом було оглянуто матеріали справи №904/5500/14.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в призначені судові засідання не з'явився, про час та місце повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 28.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія «Альбіон" (відповідач - лізингодавець) та Приватним орендним сільськогосподарським підприємством "Одісей" (позивач - лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 27АН-12 (а.с. 15-17).

Відповідно до п. 1.1 договору, лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов'язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Найменування, марка, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку №1 "Специфікація".

Згідно з п. 4.2 договору, передача лізингодавцем і прийом лізинроодержувачем майна в лізинг здійснюється на підставі акту приймання-передачі майна. Майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акту приймання-передачі майна.

За умовами розділу 3 договору, усі платежі за договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов договору та додатку № 2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору (далі - графік) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний в договорі (п. 3.1 договору).

На виконання умов договору, лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв предмет лізингу, а саме трактор Deutz-Fahr Agrotron Х720DСR, сер. №WSXL930400LD10346, 2012.

Строк дії договору з 18.09.2012 по 20.10.2013, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 11.1. договору).

Пунктом 9.2.1 договору передбачено, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку з ініціативи лізингодавця якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

13.05.2014 ТОВ "Торгова компанія «Альбіон" надіслало позивачу повідомлення про розірвання договору, яке позивач отримав 15.05.2014.

Отже, договір фінансового лізингу № 27 АН-12 від 18.09.2012, є розірваним з 15.05.2014, що не заперечується сторонами.

У липні 2014 року ТОВ "Торгова компанія "Альбіон" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПОСП "Одісей" та ТОВ "Агроспейс", в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив про стягнення з ПОСП "Одісей" 99 886,50 грн. заборгованості, 14 014,07 грн. штрафу, 2 957,96 грн. 3% річних. Одночасно і ПОСП "Одісей" звернулось з зустрічними позовними вимогами до ТОВ "ТК "Альбіон" про стягнення коштів за неякісний товар у розмірі 3 537 554,00 грн. та стягнення збитків у розмірі 397 730,00 грн., з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

03.08.2015 та 09.09.2015, тобто вже після розірвання договору, позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 250 000 грн., відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень №230 від 03.08.2015 на суму 150 000 грн., № 259 від 09.09.2015 на суму 100 000 грн. (а.с. 20, 21).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2016 у справі №904/5500/14, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 та Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016, первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ПОСП "Одісей" на користь ТОВ "ТК "Альбіон" пеню в розмірі 2 529,50 грн., 3% річних в розмірі 2 365,33 грн. В частині позовних вимог до ТОВ "Агроспейс" провадження у справі припинено. В частині стягнення боргу в розмірі 99 886,50 грн. провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 ст. 80ГПК України. В решті позовних вимог до ПОСП "Одісей" відмовлено. В задоволенні зустрічного позову Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Одісей" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Альбіон" про стягнення коштів за неякісний товар в розмірі 1261183,40грн. та стягнення збитків в розмірі 397 730грн. відмовлено (а.с. 10-14).

17.11.2016 позивач звернувся до відповідача з листом - вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 250 000 грн., які були перераховані платіжними дорученнями №230 від 03.08.2015 на суму 150 000 грн., № 259 від 09.09.2015 на суму 100 000 грн., після розірвання договору (а.с. 22).

Відповідач на вимогу відповідача не відреагував, кошти в розмірі 250000 грн. на рахунок позивача не перерахував, що і є причиною виникнення цього спору.

Відповідач проти позову заперечував посилаючись на наявність рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2016 у справі №904/5500/14, в якому було встановлено, що грошові кошти в розмірі 99886,50 грн. за платіжним дорученням №230 від 03.08.2015 були сплачені ПОСП "ОДІСЕЙ" на користь ТОВ "Торгова компанія "АЛЬБІОН" у якості комісії за користування за договором лізингу №27 АН-12 від 18.09.2012, отже ці кошти не є безпідставно отриманими.

В судовому засіданні 28.02.2017 судом було оглянуто матеріали справи №904/5500/14.

Рішення господарського суду в частині припинення провадження у справі щодо стягнення заборгованості в розмірі 99 886,50 грн. мотивовано сплатою ПОСП "Одісей" даної суми після порушення провадження у справі, що підтверджується платіжним дорученням №230 від 03.08.2015. Також, господарським судом у справі №904/5500/14 було встановлено, що у звязку з розірванням ТОВ "ТК "Альбіон" спірного договору, право власності на предмет лізингу до ПОСП "Одісей" не перейшло і не перейде, а відтак ТОВ "ТК "Альбіон" втратило право на відшкодування вартості предмета лізингу з моменту розірвання договору лізингу.

Вказане рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2016 у справі №904/5500/14 за результатами його оскарження до апеляційної та касаційної інстанції було залишено без змін, а тому воно є таким, що набрало законної сили та є остаточним.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, грошові кошти сплачені ПОСП "Одісей" відповідно до платіжного доручення №230 від 03.08.2015 на суму 150 000 грн. були частково (в розмірі 99 886,50 грн.) зараховані господарським судом у якості комісії за користування за договором лізингу №27 АН-12 від 18.09.2012.

Європейський Суд з прав людини у п. 31 свого рішення "Лізанець проти України" вказує, що право на справедливий суд, як це гарантує п. 1 статті 6 Конвенції (995 004), має тлумачитись у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує, окрім іншого, принцип верховенства права частиною спільної спадщини договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає, inter alia, у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania, №28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999 - VII).

Враховуючи, що до порушення провадження у цій справі сума в розмірі 99 886,50 грн. була зарахована та стягнута господарським судом у справі №904/5500/14, в якості комісії за користування за договором лізингу №27 АН-12 від 18.09.2012, отже ця сума не є безпідставно отриманою відповідачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 99 886,50 грн., як безпідставно отриманих, задоволенню не підлягають.

Щодо решти перерахованих позивачем коштів на підставі платіжних доручень №230 від 03.08.2015 в розмірі 50 113,50 грн. (150000 грн. - 99 886,50 грн. = 50 113,50 грн.), № 259 від 09.09.2015 в розмірі 100 000 грн., суд зазначає таке.

Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини лізингу, але договір лізингу №27 АН-12 від 18.09.2012 є розірваним з 15.05.2014.

Позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Оскільки договір лізингу №27 АН-12 від 18.09.2012 є розірваним з 15.05.2014, тому відповідач безпідставно зберігає грошові кошти позивача у розмірі 150 113,50 грн., які він отримав вже після розірвання договору лізингу №27 АН-12 від 18.09.2012.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечувався факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 150 113,50 грн.

Доказів повернення грошових коштів відповідачем не надано.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 150 113,50 грн. підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву з посиланням на п. 9.3. договору, відхиляються судом з таких підстав:

У пункті 9.3. договору лізингу визначено, що у разі дострокового розірвання договору з ініціативи лізингодавця відповідно до умов договору лізингодавець має право утримати всі суми, що вже були сплачені лізингоодержувачем за договором, як штрафні санкції за дострокове розірвання договору. Сторони дійшли згоди, що в разі дострокового розірвання, припинення, відмови від договору, що сталися у зв'язку з порушенням лізингоодержувачем умов договору, сплачені лізингові платежі та авансовий платіж поверненню не підлягають.

Аналізуючи пункт 9.3. договору, судом встановлено, що в ньому йде мова про кошти, що були сплачені лізингоодержувачем на користь лізингодавця під час дії договору лізингу №27АН-12 від 18.09.2012.

Отже, оскільки позивач перерахував відповідачу спірні грошові кошти вже після розірвання договору лізингу, суд вважає, що пункт 9.3. не може бути застосований до спірних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи, що безпідставно отримані грошові кошти відповідачем повернуто не було, суд відхиляє заперечення відповідача.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "АЛЬБІОН" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1, код 37179984) на користь Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "ОДІСЕЙ" (09180, Київська область, Білоцерківський район, с. Бикова Гребля, вул. Пимона Кабули, 5, код 32268744) суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 150 113,50 грн. та судовий збір розмірі 2251,70 грн., про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2017

Суддя ОСОБА_2