ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 рокуСправа № 912/4862/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Вавренюк Л.С. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/4862/16

за позовом: Олександрійської міської ради Кіровоградської області, м. Олександрія

до відповідача: приватного підприємства "Комакс", м. Кропивницький

про зобов'язання вчинити певні дії.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 10/06 від 05.01.2017;

від відповідача - участі не брав.

Олександрійська міська рада Кіровоградської області звернулась до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до приватного підприємства "Комакс" про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: звернутись до Олександрійської міської ради із заявою про оформлення права користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 2/1, загальною площею 8356,5 кв.м.

Як на підставу позовних вимог позивач послався на те, що відповідач, в порушення вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, використовує земельну ділянку загальною площею 8356,5 кв.м. за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 2/1, за відсутності документа, що засвідчує право на використання земельної ділянки та без державної реєстрації цього права.

Внаслідок свідомого зволікання відповідача із зверненням до Олександрійської міської ради із заявою про оформлення права користування земельною ділянкою, в результаті чого Олександрійська міська рада не має можливості прийняти рішення про надання в оренду земельної ділянки, а відповідач фактично користується земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів (договору оренди), що унеможливлює нарахування орендної плати, тягне за собою безоплатне, в порушення вимог ст. 206 Земельного кодексу України та ст. 288 Податкового кодексу України, користування землею і призводить до порушення прав позивача на отримання орендної плати за землю.

У письмових поясненнях від 23.01.2017 р. представник позивача пояснив, що посилання в позові на відсутність кадастрового номеру земельної ділянки є помилковим (а.с. 30).

Відповідач участі в судовому засіданні 27.02.2017 р. не брав, вимог суду не виконав, письмових заперечень або будь-яких пояснень по суті спору до суду не надав.

Разом з цим, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання приватним підприємством "Комакс" ухвали суду від 01.02.2017 р. (а.с. 40)

На підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в справі докази та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступні обставини та факти.

27.03.2012 р. між ОСОБА_2 як Продавцем та приватним підприємством "Комакс" як Покупцем укладено договір купівлі-продажу виробничих будівель та споруд, у відповідності до якого Продавець передає у власність Покупця, а Покупець приймає виробничі будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Кіровоградська область, місто Олександрія, вулиця Заводська, №2/1, і сплачує за них обговорену грошову суму.

Сторонами погоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема, вартість майна та порядок здійснення оплати.

Договір підписано Продавцем та Покупцем, скріплено печатками сторін, посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме інформаційної довідки від 15.12.2016 р. №7592371, відповідачу на праві власності належить об'єкт нерухомого майна, а саме комплекс будівель, що розташовані за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 2/1 (а.с. 10-11).

Земельна ж ділянка загальною площею 8356,5 кв.м., кадастровий номер :07:399:0004, на якій розташований об'єкт нерухомого майна (комплекс будівель) відповідача, належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Олександрії в особі Олександрійської міської ради, що підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 41).

Як стверджує позивач, приватне підприємство "Комакс" використовує земельну ділянку, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Олександрія в особі позивача, за відсутності документа, що засвідчує право на використання земельної ділянки та без державної реєстрації цього права.

01.12.2015 р. позивачем на адресу відповідача надіслано лист № 549/5/06/1 щодо вжиття останнім заходів стосовно оформлення права користування земельною ділянкою за адресою: м. Олександрія, вул. Заводська, 2/1 (а.с. 16).

Рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 16.09.2016 р. за № 163 зобов'язано землекористувачів згідно з додатком, у тому числі відповідача (п. 9 додатку), які використовують земельні ділянки без правовстановлюючих документів (договорів оренди), протягом 2-х місяців звернутися до міської ради для оформлення оренди земельних ділянок під об'єктами нерухомості, які їм належать на праві власності (а.с. 7-9).

28.11.2016 р. Олександрійською міською радою відповідачу направлено претензію № 413/10/06/2, в якій зазначено про необхідність подачі відповідачем до органу місцевого самоврядування заяви про оформлення права користування земельною ділянкою по вул. Заводська, 2/1.

Оскільки відповідач відповіді на претензію не надав, до Олександрійської міської ради з метою оформлення права користування земельною ділянкою не звернуся, позивачем подано даний позов до господарського суду.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги, господарський суд враховує такі положення чинного законодавства.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу норм статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до змісту пункту 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", після прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у власність або в користування, затвердження результатів аукціону, укладення відповідної цивільно-правової угоди, набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду особа має право на одержання земельної ділянки у власність або в користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Обґрунтовуючи позов позивач стверджує, що земельна ділянка, яка належить на праві власності відповідачу, не сформована, не внесена до державного кадастру та не має кадастрового номеру. Проте, у додаткових поясненнях від 23.01.2017 р. позивач зазначив, що посилання в позові на відсутність кадастрового номеру земельної ділянки є опискою, так як попереднім землекористувачем земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 2/1, ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для виготовлення договору оренди та присвоєно кадастровий номер.

Крім того, позивач вказує на те, що відповідач фактично є користувачем земельної ділянки за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 2/1, однак, відмовляється у досудовому порядку укласти відповідний договір оренди земельної ділянки, не сплачує плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого порушує права власника землі.

На наведені доводи позивача господарський суд вважає за необхідне зазначити, що з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства України та правової позиції Вищого господарського суду України вбачається, що укладенню договору оренди земельної ділянки передує прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення.

У той же час, звернення відповідача до позивача з метою оформлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою є правом, а не обов'язком особи.

Таким чином, на законодавчому рівні не визначено такого обов'язку власника нерухомості, яка знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, як звернення до органу місцевого самоврядування для оформлення документації.

Вирішуючи спір по суті господарський суд врахував також наступне.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Способи захисту прав та законних інтересів суб'єктів господарювання визначені також ст. 20 Господарського кодексу України.

Вирішуючи спори в галузі земельних правовідносин сторін, треба приймати до уваги, що чинним Земельним кодексом України передбачені додаткові, крім передбачених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, способи захисту прав субєктів господарювання. Так, спеціальною нормою, а саме ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків.

Можливо застосування інших, передбачених законом, способів, якими зокрема може бути вилучення земельної ділянки (ст. 149 Земельного кодексу України), повернення самовільно зайнятих земельних ділянок власнику (ст. 212 Земельного кодексу України).

Однак, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме зобов'язання відповідача звернутись до позивача із заявою про оформлення права користування земельною ділянкою не передбачений ні загальними, ні спеціальними нормами матеріального права України.

Господарським судом враховано норму статті 14 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковими для неї. Виконання цивільного обовязку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також господарським судом взято до уваги, що в основу норм Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" покладено принцип добровільності вчинення дій субєктами земельних правовідносин.

Варто зазначити також, що обрання способу захисту порушеного права здійснює позивач, але господарський суд, приймаючи рішення зі справи, має перевірити відповідність обраного способу закону та призначенню судового захисту. Перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обовязком суду, який має приймати рішення зі справи в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Таким чином, за наявності порушеного права позивача, крім способу захисту, обраного позивачем, при прийнятті рішення суду слід враховувати також можливість реального виконання такого рішення суду, що у даному випадку фактично не є можливим.

Оскільки способом захисту прав є відповідні заходи, які дають обєктивні підстави постраждалій особі відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самих втрачені блага майнового або немайнового характеру, у разі, коли обраний спосіб не є таким, що спричинятиме поновлення порушених прав, а тим більш, якщо він не передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України або ж спеціальною правовою нормою, іншим правовим положеннями законодавчого акту чи договору, суд не має правових підстав для задоволення пред'явлених позивачем позовних вимог.

На підставі викладеного, у господарського суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому в задоволенні позову Олександрійської міської ради слід відмовити.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне наголосити, що ефективний спосіб захисту порушеного права повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Установлені судом обставини свідчать про бездіяльність відповідача щодо вчинення передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, що належать відповідачу на праві приватної власності.

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів може стати підставою для звернення зацікавленої особи до суду з позовом про стягнення збитків.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

На підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 01.02.2017 р. оголошувалась перерва до 27.02.2017 р.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Копію рішення направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення

відповідачу за адресою: 25014, м. Кропивницький, вул. Аерофлотська, 28.

Повне рішення складено 06.03.2017 року.

Суддя Л.С. Вавренюк