КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа№ 910/16817/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Лобода М.А. - дов № 10 від 11.01.2017

від відповідача Пешков О.О. - дов. № 0116-239 від 30.12.2016

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Юнісон Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.11.2016 (суддя Грєхова О.А.) у справі № 910/16817/16

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Юнісон Страхування» (далі ПРАТ «Страхова компанія «Юнісон

Страхування»)

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Українська страхова група» (далі ПРАТ «!Страхова компанія

« Українська страхова група»)

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 50 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/16817/16 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим за неповного з'ясування та неправильного встановлення обставин справи, які мають значення для справи, без ретельного дослідження та оцінки доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, відсутність в матеріалах справи доказів притягнення судом учасника ДТП до відповідальності за її скоєння ДТП не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки ДТП трапилось в м. Горлівка Донецької області ще 12.09.2013, через окупацію цього населеного пункту на даний час неможливе одержання копії рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності винної особи. Проте, за твердженнями апелянта матеріали справи містять інші докази, в тому числі довідку ВДАІ, які визначають винну у ДТП конкретної особи, а тому у суду було достатньо підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/16817/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2016 апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Київській області прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено розгляд справи на 31.01.2017.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 31.01.2017 оголошено перерву на 28.02.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання з'явились представники сторін, представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати її до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПрАТ «Страхова компанія «Юнісон Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 50 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначало, що ПрАТ «Страхова компанія «Юнісон Страхування», виплативши страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №0300.000209.003 від 02.09.2013 страхове відшкодування на підставі ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», набуло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, якою, на думку позивача, є відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи.

Суд першої інстанції, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив в задоволенні позову.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що за відсутності в матеріалах даної справи протоколу про адміністративне правопорушення, підписаного працівником Державтоінспекції МВС схеми місця ДТП, пояснень учасників пригоди та свідків, показання технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження, неможливо встановити обставини ДТП, яка сталася 12.09.2013 за участю автомобіля марки «Peugeot», д. н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля марки «Mercedes», д. н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, а також вирішити питання щодо вини цих осіб.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, 02.09.2013 між ПрАТ «Страхова компанія «Юнісон-Гарант» (нова назва - ПрАТ «Страхова компанія «Юнісон Страхування»), як страховиком, та ОСОБА_6, як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №0300.000209.003, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes», д. н. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 04.09.2013 по 03.09.2014.

Як встановлено матеріалами справи, 12.09.2013 о 08 год. 00 хв. в м. Горлівка по вул. Інтернаціональній, поворот до Горлівського моря сталася ДТП за участю автомобіля «Peugeot», д. н. НОМЕР_2, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Ілта», під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля марки «Mercedes», д. н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6, під керуванням водія ОСОБА_5

Факт скоєння згіданого ДТП підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями про дорожньо-транспортну пригоду №9264255 (а. с. 25).

16.09.2013 ОСОБА_5 (страхувальник) звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якій повідомив про факт ДТП.

Відповідно до рахунків-фактури станції техобслуговування ТОВ «Авто Дім» №№, , від 20.09.2013 та № від 25.09.2013 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes», д. н. НОМЕР_1, загалом складає 429 994,06 грн.

При цьому, згідно Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу №2809/1676 від 08.11.2013, складеного оцінювачем ОСОБА_7 (кваліфікаційне свідоцтва оцінювача МФ №019-ПК від 07.03.2013), вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Mercedes», д. н. НОМЕР_1, внаслідок пошкоджень складає 416 687,99 грн.

Позивачем були складені та підписані страхові акти №СА000501.003 від 24.09.2013, №СА000501.003/1 від 24.09.2013, №СА000501.003/2 від 24.09.2013 та №СА000501.003/3 від 26.09.2013, згідно з якими пошкодження транспортного засобу автомобіля «Mercedes», д. н. НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в загальному розмірі 429 994,06 грн.

ПрАТ «Страхова компанія «Юнісон Страхування» (позивач), виконуючи свої зобов'язання за Договором добровільного страхування наземного транспорту №0300.000209.003 від 02.09.2013, на підставі складених страхових актів, заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування перерахувало суму страхового відшкодування в загальному розмірі 429 994,06 грн. на рахунок СТО ТОВ «Авто Дім», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №4471 від 24.09.2013, №4474 від 25.09.2013, №4479 від 26.09.2013 та №4480 від 26.09.2013.

Як вбачається з розділу ІV відомостей про дорожньо-транспортну пригоду №9264255 ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_4 вимог п. 13.1. Правил дорожнього руху.

Згідно листа Центрально-Міського РВ Горлівського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області №1503 від 27.02.2014, за фактом ДТП за участю водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінальне провадження було закрито та матеріали направлені до ВДАІ Горлівського МУ для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності.

З метою з'ясування обставин ДТП, яка сталася 12.09.2013 о 08 год. 00 хв. в м. Горлівка за участю автомобіля «Peugeot», д. н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля «Mercedes», д. н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, Господарським судом міста Києва було направлено відповідний запит до Центрально-Міського районного суду м. Горлівки.

04.11.2016 надійшов лист Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з повідомленням, що відповідно до розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №27/0/38-14 від 02.09.2014 «Про визначення територіальної підсудності справ» територіальну підсудність цивільних та кримінальних справ (проваджень) Центрально-Міського районного суду м. Горлівки змінено та визначено розгляд справи за Слов'янським міськрайонним судом Донецької області. Проте, станом на 27.10.2016 справи про адміністративні правопорушення з Центрально-Міського районного суду м. Горлівки до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області не надходили, тому надати будь-яку інформацію немає можливості.

Таким чином, сторонами не надано до матеріалів справи рішення суду про притягнення винної у ДТП, яка мала місце 12.09.2013, особи до адміністративної відповідальності.

За твердженнями позивача (апелянта), враховуючи неможливість отримання постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, його вина у скоєнні ДТП доводиться та може бути встановлена господарським судом іншими доказами у справі, зокрема Довідкою ВДАІ.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Peugeot», д. н. НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АЕ/2401569, на думку позивача, відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи, повинен відшкодувати спричинену шкоду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП автомобілю «Mercedes», д. н. НОМЕР_1, до позивача перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Згідно положень п. 2 Роз'яснення Вищого господарського суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою, а п. 4 цього ж роз'яснення вказано, що питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів, рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи позивача (апелянта) про те, що вина водія ОСОБА_4 у вчиненні ДТП може бути встановлена на підставі довідки ВДАІ № 9264255 та відповіді ГУ МВС України в Донецькій області Центрально-Міського РВ Горлівського міського управління №1503 від 27.02.2014, не заслуговують на увагу, оскільки такими довідкою та листом не встановлюється факт протиправності поведінки певної особи, наявності її вини.

Так, статтею 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанови по справам про адміністративні правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху приймаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Встановлення у відомостях про ДТП № 9264255 факту порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху та посилання у листі №1503 від 27.02.2014 на направлення матеріалів до ВДАІ Горлівського МУ для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не підтверджують встановленої вини ОСОБА_4 у скоєнні ДТП, оскільки встановлення вини особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст.124 КУпАП), має здійснюватися саме постановою місцевого районного суду загальної юрисдикції у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідно до ст. 35 ГПК України є обов'язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_4, який керував транспортним засобом «Peugeot», д. н. НОМЕР_2, у завданні такої шкоди не встановлена у передбаченому чинним законодавством порядку.

Як встановлено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Peugeot», д. н. НОМЕР_2, на момент ДТП дійсно була застрахована відповідачем згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АЕ/2401569, однак будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували встановлення вини водія та притягнення його до адміністративної відповідальності, як то постанова районного суду або матеріали слідчих органів по ДТП матеріали справи не містять.

За відсутності в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення, підписаної працівником Державтоінспекції МВС схеми місця ДТП, пояснень учасників пригоди та свідків, показання технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження, встановити обставини ДТП, яка мала місце 12.09.2013 за участю автомобіля «Peugeot», д. н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля марки «Mercedes», д. н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, а також вирішити питання щодо вини цих осіб неможливо.

З огляду на наведене, за недоведеності належними та допустимими засобами доказування протиправної поведінки і вини громадянина ОСОБА_4 у скоєнні ДТП та вчинення ним адміністративного правопорушення у вигляді порушення Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження застрахованого позивачем автомобіля, а також враховуючи, що висновок про наявність вини не може ґрунтуватися лише на Відомостях про ДТП № 9264225 та листі Центрально-Міського РВ Горлівського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області №1503 від 27.02.2014, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов'язку щодо відшкодування позивачу матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок спірної ДТП (виплатити страхове відшкодування), в зв'язку з чим правомірно відмовив у задоволенні позову.

Посилання позивача (апелянта) на постанову Верховного Суду України від 03 грудня 2014 у справі №6-183цс14, не заслуговують на увагу, оскільки дана постанова прийнята за результатом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм статті 1166 ЦК України, тоді як у даному спорі застосуванню підлягає стаття 1166, з урахуванням особливостей статті 1188 ЦК України.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон страхування» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/16817/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/16817/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко