номер провадження справи 28/11/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 Справа № 908/236/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фрост» (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Ломоносова, буд. 23)

до відповідача публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 175)

про стягнення 52990,32 грн.

Суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат, свідоцтво № 981 від 05.07.2012 р., договір б/н від 31.01.2017 р.;

від відповідача: не зявився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 08.02.2017 року звернувся позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Фрост» з позовною заявою до відповідача публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» про стягнення 52990,32 грн. заборгованості за поставлений товар за накладною № 426 від 25.11.2016 р.. які складаються з: 52233,00 грн. заборгованості, 287,22 грн. 3% річних та 470,10 грн. інфляційних втрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №908/236/17 призначено до розгляду судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 09.03.2017 року порушено провадження у справі №908/236/17, присвоєно справі номер провадження 28/11/17, судове засідання призначено на 09.03.2017 року. В порядку ст. 65 ГПК України, суд зобовязав сторін надати документи для всебічного та повного зясування фактичних обставин справи. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі матеріалами та закінчений 09.03.2017 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Від відповідача на адресу суду 21.02.2017 р. надійшло клопотання про розстрочення виконання рішення строком на два місці із щомісячною оплатою у розмірі 26495,16 грн., починаючи з березня 2017 року та до повного виконання рішення суду. Також на вимогу суду надані витребувані документи для залучення їх до матеріалів справи. Відповідач просив розгляд справи здійснювати без участі представника ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат».

Клопотання про розгляд справи без представника відповідача судом задоволено.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Надав клопотання про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 2000,00 грн. На підтвердження наявності правових підстав для стягнення обумовленої суми надав для залучення до матеріалів справи докази укладання договору про надання правової допомоги, копію акту про виплату адвокату гонорару, копію прибуткового касового ордеру.

Представник позивача проти клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення строком на два місці із щомісячною оплатою не заперечив.

Представник відповідача в судове засідання не зявився.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій громадян і організацій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Як свідчать надані до суду документи, між сторонами виникли правовідносини, що породжують взаємні зобов'язання. Позивач зобовязався на підставі видаткової накладної поставити та передати у власність ТОВ «Компанія Фрост» прилавок робочий 900х1100х850 (1 штука), вітрина холодильна 1600х1100х1300 (4 штуки), ваги торгівельні електронні ВТЕ-Центровес-15 Т2 ДВ (СВ) (1 штука) (надалі товар) на загальну суму 104233,00 грн. у тому числі ПДВ 17372,17 грн., а відповідач, в свою чергу, прийняти та оплатити його вартість.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послуги, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлені законом або договором терміни.

Аналіз наданих документів підтверджує факт виникнення між сторонами спору господарських правовідносин, тобто ними вчинено правочин, що породив взаємні господарські зобовязання. За своєю правовою природою правочин сторін є договором поставки.

Положеннями ст.ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зважаючи на те, що сторони оформили свої господарські відносини за допомогою видаткової накладної, довіреності, рахунку на оплату, платіжного доручення, де вказані: найменування товару, його кількість, ціна, особа, що отримала товар, суд дійшов висновку, що сторони досягли всіх істотних умов, що необхідні для укладення договору поставки.

Положеннями ч. 2 ст. 640 ЦК України унормовано, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частина 1 ст. 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Виконання зобов'язань з боку позивача, а саме поставка товару на загальну суму 104233,00 грн. підтверджується видатковою накладною № 426 від 25.11.2016 р. На оплату поставленого товару позивачем виставлений рахунок № 252 від 28.10.2016р. на суму 104233,00 грн.

Факт отримання відповідачем обумовленого товару підтверджується довіреністю № 411 від 25.11.2016 р. на імя ОСОБА_2 Зазначена довіреності містять посилання на найменування товару, що поставлявся відповідачу.

Відповідач зобов'язання належним чином не виконав, оплату за отриманий товар, в повному обсязі не здійснив, сплатив лише 52000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № ПП-251830 від 04.11.2016 р. Внаслідок неналежного виконання зобовязань щодо оплати отриманого товару заборгованість склала 52233,00 грн.

Матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого відповідач підтверджує факт наявності заборгованості у розмірі 52233,00 грн. за неоплачений рахунок № 252 від 28.10.2016 р.

Частиною ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як встановлено судом, факт отримання товару відповідачем не заперечується, доказів повернення товару відповідачем матеріали справи не містять.

Загальні положення частини другої статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Також слід врахувати, що наявність у відповідача зобов'язання щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту частини першої статті 692 ЦК України, а не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.

Внаслідок невжиття відповідачем дій щодо погашення виниклої заборгованості, відсутності письмових пояснень щодо ускладнюючих обставин, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

На день розгляду спору відповідач сплати заборгованості в повному обсязі за отриманий товар не довів.

Відповідно до ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно зі ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Отже, визнання відповідачем наявності заборгованості за поставлений товар на підставі видаткової накладної № 426 від 25.11.2016 р. відповідає обставинам справи, а вимога позивача про стягнення 52233,00 грн. основного боргу задовольняється судом.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати поставленого товару позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 287,22 грн. за період з 26.11.2016 р. (включно) по 31.01.2017 р. (включно), що складає 67 днів прострочення, а також 470,10 грн. інфляційних втрат за грудень 2016 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд визнав виконаними вірно, а вимоги про стягнення з відповідача 287,22 грн. 3% річних за період з 26.11.2016 р. по 31.01.2017 р. та 470,10 грн. інфляційних втрат за період прострочення грудень 2016р., такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги судом задовольняються в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав.

Керуючись п. 6 статті 83 ГПК України, враховуючи прохання відповідача, позицію позивача, приймаючи до уваги матеріальні інтереси сторін, суд визнав можливим розстрочити виконання рішення суду на два місяці із щомісячною оплатою у розмірі 26495,16 грн. починаючи з березня 2017 р. по квітень 2017 р. (включно).

Що стосується витрат на юридичні послуги адвоката в розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне:

Згідно ст. 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів, у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом ч. 3 ст. 48 та ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі, як судових витрат, тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

З матеріалів справи вбачається, що в якості доказу оплати позивачем витрат на послуги адвоката у даній справі на суму 2000,00 грн., позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 31.01.2016 р.; укладений між адвокатом ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія Фрост», акт про виплату адвокату гонорару (винагороди) від 09.03.2017 р.; квитанцію до прибутково касового ордеру № 30 від 09.03.2017 р. на суму 2000,00 грн.

Вказані вище документальні докази підтверджують факт сплати позивачем 2000,00грн. за послуги, надані адвокатом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, на відповідача покладаються витрати, сплачені позивачем на оплату послуг адвоката в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 625, 638-640, 656, 692, 712 ЦК України, ст. 222 ГК України, ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 175, ідентифікаційний код 00443513) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фрост» (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Ломоносова, буд. 23, ідентифікаційний код 36968997, р/р 1408 у відділенні № 1 ПАТ «ПУМБ» в м.Мелітополь, МФО 334851) 52233,00 грн. (пятдесят дві тисячі двісті тридцять три грн. 00 коп.) заборгованості, 287,22 грн. (двісті вісімдесят сім грн. 22 коп.) 3% річних, 470,10 грн. (чотириста сімдесят грн. 10 коп.) інфляційних втрат, розстрочивши виконання рішення суду на два місяці із щомісячною оплатою у розмірі 26495,16 грн. (двадцять шість тисяч чотириста девяносто пять грн. 16 коп.) починаючи з березня 2017 р. по квітень 2017 р. (включно). Видати наказ.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 175, ідентифікаційний код 00443513) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фрост» (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Ломоносова, буд. 23, ідентифікаційний код 36968997, р/р 1408 у відділенні № 1 ПАТ «ПУМБ» в м.Мелітополь, МФО 334851) 1600,00 грн. (одну тисячу шістсот грн. 00 коп.) судового збору, 2000,00 (дві тисячі грн. 00коп.) витрат на послуги адвоката. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 10 березня 2017 р.

Суддя О.В. Федорова