РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017Справа №910/22904/16

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до1. Комунального підприємства «Київський метрополітен» 2. Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачівКиївської міської ради
прозобов'язання укласти договір
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_2
від відповідача 1:Швед Я.В.
від відповідача 2:Костюк О.М.
від третьої особи:Костюк О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київський метрополітен» (надалі - «Підприємство») про зобов'язання укласти договір.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю, на думку позивача, підстав для продовження договору оренди №48-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010 р. шляхом укладання нового договору на тих же умовах та терміном на 2 роки 364 дні з дати укладання договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.01.2017 р.

17.01.2017 р. представником позивача до канцелярії суду подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві вчиняти будь-які дії щодо виселення позивача із займаного приміщення, яка була залишена судом без розгляду з огляду на неподання заявником доказів сплати судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку.

В судовому засіданні 18.01.2017 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому Підприємство проти задоволення позовних вимог заперечувало з огляду на те, що листом №524-НЗ від 13.06.2016 р. позивача було повідомлено про відмову від продовження дії спірного договору оренди, а тому підстави для визнання такого договору продовженим відсутні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2017 р. залучено до участі у справі Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київську міську раду в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розгляд справи відклало на 06.02.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.02.2017 р. залучено Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - «Департамент») до участі у справі в якості відповідача 2, розгляд справи відкладено на 22.02.2017 р.

13.02.2017 р. представником позивача до канцелярії суду подано заяву про зміну предмета позову у зв'язку з залученням до участі у справі співвідповідача, в якій позивач просив суд зобов'язати відповідачів укласти з позивачем договір оренди спірного нерухомого майна строком на 2 роки 364 дні в редакції типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва.

Вказана заява була подана позивачем із дотриманням приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а тому була прийнята судом до подальшого розгляду.

13.02.2017 р. представником відповідача 2 до канцелярії суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому Департамент проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що підстави для продовження дії договору оренди №48-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010 р. відсутні, і позивачем не дотримано вимог чинного законодавства для укладення нового договору та не подано до відповідача 2 відповідних документів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги з урахуваннями заяви про зміну предмету позову підтримав повністю.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання з'явилися, надали пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на викладені у відзивах на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2010 р. між Підприємством (орендодавець) та Підприємцем (орендар) був укладений договір оренди № 48-Упр(Ор)-10 (надалі - «Договір»), відповідно до умов п. 1.1 якого орендодавець на підставі рішення Київради № 917/2986 від 24.12.2009 р. передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю), що знаходиться за адресою: станція метро «Лук'янівська», для торгівлі непродовольчими товарами та фотопослуги.

Згідно з п. 2.1 Договору об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена, відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, загальної площею 12 кв.м., згідно з викопіюванням з схем тимчасового розташування МАФ (ролетних конструкцій), що складає невід'ємну частину Договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Підприємства.

01.06.2010 р. сторонами Договору підписано акт приймання-передачі майна в оренду, за яким Підприємство передало, а орендар прийняв в орендне користування згідно з Договором частину вестибюлю, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», станції метро «Лук'янівська», визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) Орендаря, загальної площею 12 кв.м.

Згідно з п. 9.1 Договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради № 917/2986 від 24.12.2009 р. діє з 01.06.2010 р. до 31.05.2012 р.

За відсутності заперечень з боку орендодавця дія Договору була продовжена до 31.05.2016 р. на підставі Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно рішення постійної комісії Київради з питань власності від 24.12.2013 р., оформленого протоколом №166, була підтримана пропозиція депутата Київради Тесленка П. про погодження питання щодо продовження Підприємцю строк дії договорів оренди, в тому числі і Договору.

Спір у справі виник у зв'язку із наявністю, на думку позивача, підстав для укладення із відповідачами нового договору оренди спірного нерухомого майна строком на 2 роки 364 дні в редакції типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, а між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як вбачається із п. 9.1 Договору він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.06.2010 р. до 31.05.2012 р.

Факт передачі приміщення в оренду та користування ним позивачем, а також продовження дії Договору на новий строк не заперечується сторонами.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності , їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулює Закон України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним для даних правовідносин.

Статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Статтею 26 цього ж Закону визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

З наведених вище норм законодавства випливає, що можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив у залежність, зокрема, від відсутності волевиявлення однієї із сторін про припинення цього договору у зв'язку із закінченням терміну його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки.

Тому, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви на адресу контрагента припиняє договір оренди, без урахування того, чи отримано іншою стороною цю заяву, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями листів (заяв, повідомлень тощо) про припинення дії договорів оренди або ж пересвідчуватися в тому, чи отримував орендар повідомлення (заяви тощо) про припинення дії договору, які надсилаються, зокрема, в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такого повідомлення-заяви орендарю, яке буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2016 р. у справі №910/16220/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р. встановлено, що 13.06.2016 р. Підприємство направило на адресу позивача повідомлення про відсутність намірів щодо продовження дії Договору, внаслідок чого Договір припинив свою дію у зв'язку із закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2016 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р. у справі №910/16220/16 мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Таки чином, внаслідок висловлення орендодавцем (Підприємством) заперечення щодо продовження терміну дії Договору на новий термін, шляхом направлення на адресу позивача повідомлення, Договір припинився, а позивач згідно приписів ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України мав повернути приміщення з оренди.

Натомість, Підприємець звернувся до суду із даним позовом про зобов'язання відповідачів укласти новий договір оренди спірного нерухомого майна строком на 2 роки 364 дні в редакції типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва.

При цьому позивач вказує, що він як попередній орендар має переважне право на продовження відносин з оренди нерухомого майна за адресою: станція метро «Лук'янівська», для торгівлі непродовольчими товарами.

За приписами частин 1, 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад та визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення за дорученням відповідних рад питань про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об'єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об'єктів в установленому законом порядку.

Порядок укладення договору оренди встановлений у статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з якою фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

Органи, уповноважені управляти майном, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, розглядають подані матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після надходження матеріалів повідомляють підприємство про своє рішення (надання дозволу щодо укладення договору оренди або відмову). При розгляді матеріалів щодо передачі в оренду нерухомого майна можуть враховуватися пропозиції місцевої державної адміністрації, відповідного органу місцевого самоврядування щодо розміщення бюджетних установ і організацій (абзац 2 частини 3 вказаної норми Закону).

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відмови в укладенні договору оренди, а також неодержання відповіді у встановлений термін заінтересовані особи мають право звернутися за захистом своїх інтересів до суду.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту звернення Підприємця до Департаменту або Київської міської ради з відповідною заявою про укладення договору оренди в порядку, передбаченому ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Доданий позивачем до матеріалів справи протокол засідання постійної комісії Київради з питань власності №166 від 24.12.2013 р. не може бути прийнятий судом як належний доказ існування підстави для зобов'язання відповідачів укласти новий договір оренди, оскільки вказаним рішенням було погоджено питання щодо продовження діючих на той час договорів оренди, а не надано згоду на укладання нового договору.

Щодо переважного права позивача на укладення нового договору оренди спірного нерухомого майна суд відзначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Отже, виходячи зі змісту п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 777 ЦК України та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» поняття переважного права орендаря означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб'єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, яка наділена переважним правом.

При цьому для набуття переважного права на укладення договору на новий термін недостатнім є належне виконання орендарем своїх обов'язків за попереднім договором оренди, оскільки іншими передумовами для реалізації такого права законодавство чітко визначає необхідність досягнення сторонами домовленості щодо умов нового договору та рівність умов (пропозицій) особи, яка наділена переважним правом, з умовами (пропозиціями) іншого претендента на оренду.

Суд відзначає, що в силу наведених норм переважне право наймача полягає у наданні йому переваги при укладенні договору оренди на новий строк перед іншими особами, а не у виключності права наймача на переукладення договору оренди.

Отже, позивач має переважне право на укладення договору оренди комунального майна на новий строк за інших рівних умов, тобто, при проведенні конкурсу на укладення такого договору (у випадку його проведення), і за винятком випадку, коли орендодавець не має наміру використовувати орендоване майно для власних потреб.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт існування пропозицій інших претендентів на укладення договору оренди спірного комунального майна, що виключає можливість реалізації позивачем свого переважного права згідно положень ст. 777 ЦК України та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.02.2017 р.

Суддя В.П. Босий