ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа № 922/2939/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 на підставі довіреності від 01.06.2016р.;

від відповідача за первісним позовом (апелянта) ОСОБА_2- на підставі довіреності від 07.02.2017р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор", м. Харків, (вх.№ 3336 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. у справі №922/2939/16

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд", м. Харків,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор", м. Харків,

про стягнення коштів,

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор", м. Харків,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд", м. Харків,

про стягнення переплати за договором поставки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. у справі №922/2939/16 (суддя Присяжнюк О.О.) первісні позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" заборгованість за договором поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р. у розмірі 230 666,16 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 120 750,00грн., пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.09.2015р. по 11.03.2015р . у розмірі 27 083,83грн., 3% річних від простроченої суми оплати за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 3 483,55грн., інфляційних за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 10 546,12грн., 36% річних за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 41 802,66грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3 054,99грн.; відмовлено повністю в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Рішення суду з посиланням на положення статей 33 Господарського процесуального кодексу України, статей 525, 526, 627, 692, 712 Цивільного кодексу України мотивовано тим, що позивачем за первісним позовом було доведено належними та допустимими доказами фактичне виконання свої обов'язків щодо поставки товару (дизельного палива) за договором поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р. у розмірі 230 666,16грн. у звязку з чим відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. у справі №922/2939/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги ТОВ "СП"Ековтор" та стягнути з ТОВ "Мітрейд" на користь ТОВ "СП "Ековтор" 169 133,21грн., у тому числі основну суму заборгованості (переплати) з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 165 090,91грн., 3% річних у розмірі 4 042,30грн. та судові витрати по сплаті судового збору; відмовити в задоволенні первісного позову ТОВ "Мітрейд" до ТОВ "СП "Ековтор".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при прийнятті оскаржувало рішення господарським судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів фактичного виконання ТОВ "Мітрейд" свої обов'язків щодо поставки товару (дизельного палива) за договором за спірними видатковими накладними № 83 від 11.02.2015р. на суму 114 958,00 грн.; № 91 від 13.02.2015р. на суму 80 899,00 грн.; № 92 від 13.02.2015р. на суму 80 039,05 грн., оригіналів вказаних видаткових накладених позивачем за первісним позовом надано не було; до того ж, місцевим господарським судом не було досліджено тих обставин, що апелянт 24.11.2016р. у відповідності пункту 50.1. статті 50 та пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України звернувся до Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області з уточнюючим розрахунком податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2015рік стосовно направлених ТОВ "Мітрейд" податкових декларацій, відповідно до якого було виключено податкові накладні за спірними видатковими накладними.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.12.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 25.01.2017р.

23.01.2017р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№697), в якому просить зупинити провадження у справі №922/2939/16 до набрання законної сили рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/4952/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" про стягнення 139 442,грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" про стягнення 155 146,05грн.

25.01.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№797), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" відмовити, рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. у справі №922/2939/16 залишити без змін.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 25.01.2017р. було оголошено перерву до 11:30 год. 09.02.2017р. та зобовязано позивача за первісним позовом надати письмові пояснення із викладенням своєї правової позиції щодо клопотання відповідача за первісним позовом про зупинення провадження у справі.

01.02.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" подано до апеляційного господарського суду заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№1166), в якому зазначає, що предметом розгляду у справі №922/4952/15 є зустрічний позов ТОВ "СП "ЕКОВТОР" до ТОВ "Мітрейд" за договором поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р. у зв'язку з переплатою первісним відповідачем грошових коштів, разом з тим ухвалою господарського суду Харківської області від 26.01.2016р. у справі №922/4952/15 позовну заяву ТОВ "МІТРЕЙД" було залишено без розгляду, вказана ухвала сторонами не оскаржена не була та набрала законної сили.

09.02.2017р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду письмові пояснення (вх.№1455), в яких наголошує на тому, що спірні правовідносини в обох справах виникли на підставі одного правочину, а саме договору поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р., що є безумовною підставою для зупинення провадження у справі №922/2939/16 до набрання законної сили рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/4952/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" про стягнення 139 442,00грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" про стягнення 155 146,05грн.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 09.02.2017р. було оголошено перерву до 15:30 год. 15.02.2017р.

15.02.2017р. 0 15.30 судове засідання було продовжено, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" подано до апеляційного господарського суду клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладення розгляду справи (вх.№1710).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.02.2017р. задоволено клопотання позивача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" про продовження строку розгляду апеляційної скарги; продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів; відкладено розгляд справи на 02.03.2017р.; зобовязано апелянта надати для огляду суду в судовому засіданні оригінали: журналу (книги) реєстрації довіреностей ТОВ "СП"Ековтор" за спірний період та належним чином засвідчену копію для долучення до матеріалів справи; письмові пояснення щодо порядку замовлення товару по договору поставки №29/09-14-МО від 29.09.2014р.та порядок фіксування та обліку вказаних заявок; зобовязано позивача за первісним позовом надати для огляду суду в судовому засіданні оригінали довіреностей на отримання продукції за договором у спірний період та належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 02.03.2017р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. у справі №922/2939/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги ТОВ "СП"Ековтор" та стягнути з ТОВ "Мітрейд" на користь ТОВ "СП "Ековтор" 169 133,21грн., у тому числі основну суму заборгованості (переплати) з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 165 090,91грн., 3% річних у розмірі 4 042,30грн. та судові витрати по сплаті судового збору; відмовити в задоволенні первісного позову ТОВ "Мітрейд" до ТОВ "СП "Ековтор".

Також, представник апелянта в обґрунтування невиконання вимог ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 15.02.2017р. посилаючись на наказ Міністерства фінансів України від 30.09.2014р. № 987 "Про внесення зміни до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та визнання такими, що втратили чинність, наказів Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. № 99 та від 24.03.2000р. № 61", відповідно до пункту 2 якого було визнано такими, що втратив чинність, наказ Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. № 99 "Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 12.06.1996р. за № 293/1318 (із змінами), зазначив, що у звязку з внесенням змін до законодавства, журнал видачі довіреностей не вівся. Крім того, представник апелянта пояснив, що фіксування заявок на замовлення товару не здійснювалось, та вчинялось в телефонному режимі.

Представник позивача за первісним позовом просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор", рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. у справі №922/2939/16 залишити без змін. Також, представник позивача за первісним позовом пояснив, що довіреності на отримання товру, зазначені у накладних № 83 від 11.02.2015р. на суму 114 958,00 грн.; № 91 від 13.02.2015р. на суму 80 899,00 грн.; № 92 від 13.02.2015р. на суму 80 039,05 грн. втрачені та надати їх не може.

Стосовно клопотання апелянта про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/4952/15, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Пунктом 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов'язаний з'ясовувати: 1) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутня така умова зупинення провадження у справі - як неможливість розгляду даної справи №922/2939/16, оскільки у межах цієї справи апеляційний господарський суд можеі самостійно встановити обставини, що мають значення для правильного її вирішення, без жодних обмежень.

Враховуючи, що відповідно до статті 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів за клопотанням представника позивача за первісним позовом, вказаний строк закінчується та господарський суд не наділений повноваженнями самостійно продовжувати строк розгляду спору, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю МІТРЕЙД (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОВТОР (покупець) було укладено договір поставки № 29/09-14-МО (надалі - договір) (т.1 а.с.16-20), відповідно до умов якого, ТОВ МІТРЕЙД зобов'язується протягом терміну дії цього договору постачати у власність ТОВ СП ЕКОВТОР нафтопродукти (надалі товар), а покупець зобов'язується приймати у власність та оплачувати товар згідно з умовами цього договору (пункт 1.1. договору).

Право власності на поставлений товар переходить до покупця в момент підписання товарної та/або видаткової накладної уповноваженою особою покупця. Асортимент, кількість, вартість поставки кожної окремої партії товару відображаються у видаткових накладних на відвантаження товару (пункт 1.2. договору).

Сторони погодили, що ціна товару є вільною договірною та встановлюється за домовленістю сторін шляхом зазначення її у рахунках-фактурах, видаткових накладних та податкових накладних, фактичне отримання товару покупцем за видатковими накладними означає що він погоджується із ціною встановленою постачальником (пункт 2.1. договору).

Ціна товару формується у національній валюті України (пункт 2.2. договору).

Загальна сума договору складається із вартості окремих партій товару (вартість кожної окремої партії відображена у рахунку-фактурі, видаткових накладних та податкових накладних) на кожну окрему партію товару (пункт 2.3. договору).

Відповідно до пункту 3.2. договору, право власності на кожну партію товару переходить до покупця з моменту передачі товару за видатковою накладною, передача товару здійснюється на підставі довіреності покупця на отримання товару або печатки та підпису директора на видатковій накладній. Одночасно з видатковою накладною покупець отримує оригінал рахунку фактури на відвантажену партію, при цьому доказом отримання оригіналу рахунку фактури є підпис, особи уповноваженої на отримання товару, на видатковій накладній.

Розділом 4 договору сторони погодили, що за взаємною згодою сторін товар може поставлятись як на умовах попередньої оплати за товар, так і з відстроченням розрахунків. У разі відстрочення розрахунків день сплати за поставлений товар наступає на третій робочий день з дня поставки товару.

Днем повного розрахунку вважається день, в який сума, що підлягає оплаті, зарахована на поточний рахунок постачальника. Підставою для розрахунків є факсова копія рахунку-фактури у разі попередньої оплати та оригінал рахунку-фактури у разі відстрочення розрахунків. У будь якому випадку, фактичне отримання покупцем партії товару є доказом того що він отримав і оригінал рахунку-фактури на цю партію товару. Отримання товару покупцем за видатковою накладною є доказом того що він одночасно отримав вимогу про оплату поставленого товару у строки передбачені цим договором. Покупець перераховує постачальнику кошти на поточний рахунок постачальника. У будь - якому випадку, незалежно від призначення платежу зазначеному у платіжному дорученні, грошові кошти, що надходять на рахунок постачальника зараховуються у наступній черговості: пеня, штрафні санкції передбачені договором, втрачена вигода, основна сума боргу.

Розділом 6 договору "Відповідальність сторін", зокрема пунктами 6.3. та 6.4 договору сторони погодили, що за порушення умов договору щодо строків оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недооплаченої партії товару за кожен день прострочення поставки.

За кожен день прострочення зобовязання по оплаті товарів, за умови відстрочення розрахунку, покупець сплачує постачальнику 36% річних за користування чужими грошовими коштами за кожен день прострочення оплати, які нараховуються та сплачуються незалежно від встановлених в договорі штрафних санкцій.

Згідно до пункту 10.8 договору термін його дії до 31.12.2014р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами свого зобовязання.

Відповідно пункту 10.9 договір був пролонгований за згодою сторін на рік.

Як зазначає позивач за первісним позовом, ним було виконано взяті на себе зобовязання за договором щодо поставки товару (дизельного палива) відповідачу за первісним позовом в повному обсязі на загальну суму 872 701,90 грн., що підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна № 12 від 16.01.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 2 335 т на суму 37 920,40 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 6 320,00 грн. (т.1 а.с.74), рахунок на оплату від 16.01.2015р. №15 (т.1 а.с.73), податкові накладні (т.1 а.с.75-78), сертифікат відповідності №UA1.094. (т.1 а.с.79), паспорт якості від 15.11.2014р. №2194Н (т.1 а.с.80);

- видаткова накладна № 13 від 16.01.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 5 040 т на суму 79 732,80 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 13 288,80 грн., (т.1 а.с.82), рахунок на оплату від 16.01.2015р. №16 (т.1 а.с.81), податкова накладна (т.1 а.с.83), сертифікат відповідності №UA1.094. (т.1 а.с.84), паспорт якості від 15.11.2014р. №2194Н (т.1 а.с.85);

- видаткова накладна № 24 від 22.01.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 3 075 т на суму 49 938,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 8 323,00 грн., (т.1 а.с.86), рахунок на оплату від 22.01.2015р. №28 (т.1 а.с.85), податкова накладна (т.1 а.с.87-88), сертифікат відповідності №UA.ТR.037.00011-15 (т.1 а.с.89), паспорт якості від 04.01.2015р. №11Л15093 (т.1 а.с.90);

- видаткова накладна № 25 від 22.01.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 5 040 т на суму 79 732,80 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 13 288,80 грн.(т.1 а.с.92), рахунок на оплату від 22.01.2015р. №29 (т.1 а.с.91), податкова накладна (т.1 а.с.93), сертифікат відповідності №UA.ТR.037.00011-15 (т.1 а.с.94), паспорт якості від 04.01.2015р. №11Л15093 (т.1 а.с.95);

- видаткова накладна № 36 від 27.01.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 5110 т на суму 80 840,20 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 13 473,37 грн., (т.1 а.с.98), рахунок на оплату від 27.01.2015р. №39 (т.1 а.с.97), податкова накладна (т.1 а.с.98), сертифікат відповідності №UA.ТR.037.00011-15 (т.1 а.с.99), паспорт якості від 04.01.2015р. №11Л15093 (т.1 а.с.100);

- видаткова накладна № 51 від 02.02.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 3 185 т на суму 50 737,05 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 8 456,18 грн., (т.1 а.с.102), рахунок на оплату від 30.01.2015р. №53 (т.1 а.с.101), податкова накладна (т.1 а.с.103), сертифікат відповідності №UA.ТR.037.00011-15 (т.1 а.с.104), паспорт якості від 04.01.2015р. №11Л15093 (т.1 а.с.105);

- видаткова накладна № 52 від 02.02.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 3 185 т на суму 51 724,40 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 8 620,73 грн., (т.1 а.с.107), рахунок на оплату від 30.01.2015р. №54 (т.1 а.с.106), податкова накладна (т.1 а.с.108), сертифікат відповідності №UA.ТR.037.00011-15 (т.1 а.с.109), паспорт якості від 04.01.2015р. №11Л15093 (т.1 а.с.110);

- видаткова накладна № 53 від 02.02.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 5 110 т на суму 80 840,20 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 13 473,37 грн., (т.1 а.с.112), рахунок на оплату від 02.02.2015р. №59 (т.1 а.с.111), податкова накладна (т.1 а.с.113), сертифікат відповідності №UA.ТR.037.00011-15 (т.1 а.с.114), паспорт якості від 04.01.2015р. №11Л15093 (т.1 а.с.115);

- видаткова накладна № 70 від 06.02.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 5 020 т на суму 85 340,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 14 223,33 грн., (т.1 а.с.117), рахунок на оплату від 06.02.2015р. №78 (т.1 а.с.116), податкова накладна (т.1 а.с.118), сертифікат відповідності № UA1.094. (т.1 а.с.119), паспорт якості від 15.11.2014р. №2194Н (т.1 а.с.120);

- видаткова накладна № 83 від 11.02.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 4 580 т на суму 114 958,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 19 159,67 грн., (т.1 а.с.122), рахунок на оплату від 11.02.2015р. №83 (т.1 а.с.121), податкова накладна (т.1 а.с.123), сертифікат відповідності № UA1.094. (т.1 а.с.124), паспорт якості від 15.11.2014р. №2194Н (т.1 а.с.125);

- видаткова накладна № 91 від 13.02.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 3 185 т на суму 80 899,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 13 483,17 грн., (т.1 а.с.127), рахунок на оплату від 13.02.2015р. №89 (т.1 а.с.126), податкова накладна (т.1 а.с.93), сертифікат відповідності № UA1.094. (т.1 а.с.129), паспорт якості від 15.11.2014р. №2194Н (т.1 а.с.130);

- видаткова накладна № 92 від 13.02.2015р., відповідно до якої відповідач за первісним позовом отримав дизельне паливо в кількості 3 185 т на суму 80 039,05 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 13 339,84 грн. (т.1 а.с.132), рахунок на оплату від 13.02.2015р. №90 (т.1 а.131), податкова накладна (т.1 а.с.133), сертифікат відповідності № UA1.094. (т.1 а.с.134), паспорт якості від 15.11.2014р. №2194Н (т.1 а.с.135);

Як зазначає позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю МІТРЕЙД, покупець за поставлений товар (дизельне паливо) розрахувався не в повному обсязі, у звязку з чим станом на 26.08.2016р. утворилась заборгованість у розмірі 120 750,00 грн., що і стало підставою для звернення до господарського суду Харківської області з позовною заявою (т. 1 а.с.4-10) до Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОВТОР про стягнення заборгованості.

На підтвердження часткової сплати та наявності заборгованості за поставлене дизельне паливо позивачем за первісним позовом було додано до матеріалів справи платіжні доручення, відповідно до яких: по рахунку на оплату від 16.01.2015р. №15 (т.1 а.с.73) на суму 37 920,40грн. згідно платіжного доручення від19.01.2015р. №1256 було сплачено 37 920грн. (т.1 а.с. 139); по рахунку на оплату від 16.01.2015р. №16 (т.1 а.с.81) на суму 79 792,80грн. згідно платіжного доручення від 19.01.2015р. №1255 було сплачено 79732,80грн. (т.1 а.с.140); по рахунку на оплату від 22.01.2015р. №28 (т.1 а.с.85) на суму 49 938,80 грн. згідно платіжного доручення від 26.01.2015р. №1296 було сплачено 49 938,80 грн. (т.1 а.с.141); по рахунку на оплату від 22.01.2015р. №29 (т.1 а.с.91) на суму 77898,00грн. згідно платіжного доручення від 26.01.2015р. №1296 було сплачено 77898,00 грн. (т.1 а.с.142); по рахунку на оплату від 27.01.2015р. №39 (т.1 а.с.97) на суму 80840,20грн. згідно платіжного доручення від 28.01.2015р. №1315 було сплачено 80840,20грн. (т.1 а.с.143); по рахунку на оплату від 30.01.2015р. №53 (т.1 а.с.101) на суму 50 737,05грн. згідно платіжного доручення від 02.02.2015р. №1337 було сплачено 50 737,05грн. (т.1 а.с.144); по рахунку на оплату від 30.01.2015р. №54 (т.1 а.с.106) на суму 51724,40грн. згідно платіжного доручення від 02.02.2015р. №1336 було сплачено 51724,40грн. (т.1 а.с.145); по рахунку на оплату від 02.02.2015р. №59 (т.1 а.с.111) на суму 80 840,20грн. згідно платіжного доручення від 05.02.2015р. №1350 було сплачено 80 840,20грн. (т.1 а.с.146); по рахунку на оплату від 06.02.2015р. №78 (т.1 а.с.116) на суму 85 340,00грн., згідно платіжного доручення від 12.02.2015р. №1366 було сплачено 85340,00грн. (т.1 а.с.147); по рахунку на оплату від 11.02.2015р. №83 (т.1 а.с.121) на суму 114 958,00 грн. згідно платіжного доручення від 13.02.2015р. №1375 було сплачено 20000,00грн. (т.1 а.с.148), згідно платіжного доручення від 16.02.2015р. №1377 було сплачено 5000,00грн. (т.1 а.с.149); згідно платіжного доручення від 25.02.2015р. №1408 було сплачено 20000,00грн. (т.1 а.с.150), згідно платіжного доручення від 26.02.2015р. №1411 було сплачено 20000,00грн. (т.1 а.с.151), згідно платіжного доручення від 12.03.2015р. №1145 було сплачено 15000,00грн. (т.1 а.с.153). згідно платіжного доручення від 30.03.2015р. №1480 було сплачено 50000,00грн. (т.1 а.с.154); згідно платіжного доручення від 15.04.2015р. №1521 було сплачено 10 000,00грн. (т.1 а.с.155), згідно платіжного доручення від 24.04.2015р. №1541 було сплачено 5000,00грн. (т.1 а.с.157); по рахунку на оплату від 13.02.2015р. №89 (т.1 а.с.126) на суму 80 899,00 грн. згідно платіжного доручення від 09.06.2015р. №1670 було сплачено 3146,05грн. (т.1 а.с.158), згідно платіжного доручення від 03.09.2015р. №1913 було сплачено 1000,00грн. (т.1 а.с.159), згідно платіжного доручення від 11.09.2015р. №1945 було сплачено 1000,00грн. (т.1 а.с.160); по рахунку на оплату від 13.02.2015р. №90 (т.1 а.131) на суму 80 039,05 грн. згідно платіжного доручення від 17.04.2015р. №1529 було сплачено 5 000,00грн. (т.1 а.с.156).

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОВТОР звернулось до господарського суду Харківської області з зустрічною позовною заявою (т.2 а.с.101-110) до Товариства з обмеженою відповідальністю МІТРЕЙД про стягнення переплати за договором поставки №29/09-14-МО від 29.09.2014р. у розмірі 169 133,21грн., яка складається з основної заборгованості з урахуванням інфляції у розмірі 165 090,91грн. та 3% річних у розмірі 4 042,30грн.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що умовами укладеного між сторонами договору, а саме пунктом 4.1 договору було погоджено поставку товару як на умовах попередньої оплати за товар, так із відстроченням платежу. Внаслідок проведеного розрахунку загальної вартості поставленого товару було встановлено, що загальна вартість поставленого Товару Товариству з обмеженою відповідальністю "СП "ЕКОВТОР" за Договором поставки № 29/09-14-МО від 11.04.2014р. складає 2 413 675,15грн., натомість, загальна сума оплат Товариством з обмеженою відповідальністю "СП "ЕКОВТОР" Товариству з обмеженою відповідальністю "МІТРЕЙД" складає 2 568 821,20грн., у звязку з чим за договором існує заборгованість на користь ТОВ "СП "ЕКОВТОР" в розмірі: 155 146,05грн. У звязку з вказаними обставинами, 11.12.2015р. відповідачем за первісним позовом ТОВ "Спеціалізованим підприємством "Ековтор" було направлено позивачу за первісним позовом ТОВ "Мітрейд" письмову претензію вих.№11/12-15 з вимогою протягом трьох банківських днів повернути попередню оплату на яку позивачем за первісним позовом не було поставлено товар на суму 155 146,05 грн. (т.2 а.с.109), однак відповіді на вказану претензію ТОВ "Мітрейд" надано не було.

На підтвердження обставин викладених у зустрічній позовній заяві ТОВ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОВТОР було додано до матеріалів видаткові накладні № 551 від 29.09.2014р.; № 563 від 01.10.2014р.; № 564 від 01.10.2014р.; № 582 від 06.10.2014р.; № 592 від 08.10.2014р.; № 610 від 13.10.2014р.; № 620 від 16.10.2014р.; № 626 від 17.10.2014р.; № 646 від 24.10.2014р.; № 660 від 30.10.2014р.; № 664 від 31.10.2014р.; № 672 від 03.11.2014р.; № 680 від 05.11.2014р.; № 687 від 07.11.2014р.; № 707 від 12.11.2014р.; № 714 від 14.11.2014р.; № 726 від 18.11.2014р.; № 732 від 19.11.2014р.; № 738 від 21.11.2014р.; № 742 від 21.11.2014р.; № 750 від 26.11.2014р.; № 757 від 28.11.2014р.; № 761 від 01.12.2014р.; № 762 від 01.12.2014р.; № 784 від 10.12.2014р.; № 785 від 10.12.2014р.; № 793 від 15.12.2014р.; № 801 від 17.12.2014р.; № 813 від 19.12.2014р.; № 821 від 23.12.2014р.; № 834 від 26.12.2014р.; № 838 від 29.12.2014р.; № 846 від 31.12.2014р.; № 12 від 16.01.2015р.; № 13 від 16.01.2015р.; № 24 від 22.01.2015р.; № 25 від 22.01.2015р.; № 36 від 27.01.2015р.; № 51 від 02.02.2015р.; № 52 від 02.02.2015р.; № 53 від 02.02.2015р.; № 70 від 06.02.2015р. (т.2 а.с.177-215) та банківські виписки по рахунку № 7400 (т.1 а.с.216-249, т.2 а.с.1-49) та детальний розрахунок (т. 2 а.с.103):

№, п/п№ рахункуДата виписки по рахунку № 7400Сума платежу, грн.
1.8313.02.2015р.20 000,00грн. (т.2 а.с.31)
2.8316.02.2015р.5 000, 00 грн. (т.2 а.с.32)
3.8325.02.2015р.20 000,00 грн. (т.2 а.с.34)
4.8326.02.2015р.20 000,00грн. (т.2 а.с.35)
5.8312.03.2015р.15 000,00грн. (т.2 а.с.38)
6.8330.03.2015р.50 000,00грн. (т.2 а.с.39)
7.8315.04.2015р.10 000,00грн. (т.2 а.с.41)
8.9017.04.2015р.5 000,00грн. (т.2 а.с.42)
9.8324.04.2015р.5 000, 00грн. (т.2 а.с.44)
10.8909.06.2015р.3 146,05грн. (т.2 а.с.45)
11.8903.09.2015р.1 000,00грн. (т.2 а.с.48)
12.8911.09.2015р.1 000,00 грн. (т.2 а.с.49)
ВСЬОГО :155 146, 05 грн.
Позивач за зустрічним позовом зазначає, що були здійснені авансові платежі за рахунками № 83, 89, 90, однак на суму здійсненої оплати товар не поставлено.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. у справі №922/2939/16 первісні позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" заборгованість за договором поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р. у розмірі 230 666,16 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 120 750,00грн., пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.09.2015р. по 11.03.2015р . у розмірі 27 083,83грн., 3% річних від простроченої суми оплати за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 3 483,55грн., інфляційних за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 10 546,12грн., 36% річних за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 41 802,66грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3 054,99грн.; відмовлено повністю в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спору за первісним позовом у даній справі є стягнення основної заборгованості за договором поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р. 3% річних та інфляційні, та за зустрічним позовом стягнення переплати за договором поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р., 3% річних та інфляційних.

Спірні правовідносини сторін виникли з виконання умов договору від 29.09.2014р. № 29/09-14-МО, який за своїм правовим змістом є договором поставки, і регулюються умовами цього договору, нормами Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених Господарського кодексу України.

За приписами частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Невиконання продавцем свого обов'язку своєчасно поставити товар у визначені строки є порушенням взятих на себе зобов'язань, що спричиняє правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 1.1. договору, постачальник - ТОВ МІТРЕЙД зобов'язується протягом терміну дії цього договору постачати у власність ТОВ СП ЕКОВТОР нафтопродукти, а покупець зобов'язується приймати у власність та оплачувати товар згідно з умовами цього договору .

Умовами договору від 29.09.2014р. № 29/09-14-МО не було визначено конкретної кількості товару, що має бути поставлено, а зазначено, що вона визначається у відвантажувальних документах (пункти 1.2. договору).

Загальна сума договору складається із вартості окремих партій товару (вартість кожної окремої партії відображена у рахунку-фактурі, видаткових накладних та податкових накладних) на кожну окрему партію товару (пункт 2.3 договору).

Таким чином, виходячи з положень договору кількість товару, що має бути поставлена за цим договором, визначається в окремих видаткових накладних на відвантаження товару.

Положеннями статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до приписів статей 526 та 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Місцевий господарський суд задовольняючи первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" за договором поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р. у розмірі 230 666,16грн. виходив з того, що позивачем за первісним позовом було доведено належними та допустимими доказами фактичне виконання свої обов'язків щодо поставки товару (дизельного палива) за спірними видатковими накладними № 83 від 11.02.2015р. на суму 114 958,00 грн.; № 91 від 13.02.2015р. на суму 80 899,00 грн.; № 92 від 13.02.2015р. на суму 80 039,05 грн., з посиланням на інформацію, наданою Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, з якої вбачається, що ТОВ СП ЕКОВТОР було відображено в своїй податковій звітності прийняття та відображення в своєму податкову обліку податкових накладних № 37 від 11.02.2015р. на поставку дизельного палива ДТ-3-К5 сорт F в кількості 3,846 тони, згідно податкової накладної № 45 від 13.02.2015р. дизельного палива в кількості 2,675 тони, згідно податкової накладної № 46 від 13.02.2015р. дизельне паливо в кількості 1, 197 тони та зимове дизельне паливо в кількості 1,490 тони та віднесення цих сум до податкового кредиту ТОВ СП ЕКОВТОР.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг до нього.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Як було зазначено вище, пунктом 3.2 договору сторони погодили, що право власності на кожну партію товару переходить до покупця з моменту передачі товару за видатковою накладною. Передача товару здійснюється на підставі довіреності покупця на отримання товару або печатки та підпису директора на видатковій накладній. Одночасно з видатковою накладною покупець отримує оригінал рахунку фактури на відвантажену партію товару, при цьому доказом отримання оригіналу рахунку фактури є підпис, особи уповноваженої на отримання товару на видатковій накладній.

Згідно з положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" видаткова накладна є первинним документом, що підтверджує здійснення господарської операції та містить відомість про неї.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до розяснень викладених в пункті 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги та у відзивах на первісну позовну заяву (т.1 а.с.166-249), апелянт стверджував про відсутність заборгованості за поставлене позивачем за первісним позовом дизельне паливо за договором № 29/09-14-МО від 29.09.2014р., у розмірі 120 750,00грн. за видатковими накладними № 83 від 11.02.2015 року на суму 114 958,00 грн.; № 91 від 13.02.2015 року на суму 80 899,00 грн.; № 92 від 13.02.2015 року на суму 80 039,05 грн., оскільки товар за вказаними видатковими накладними не отримувався та первинні документи підприємством не підписувались.

У звязку з вказаними обставинами, ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2016р. (т.2 а.с.132-135) було витребувано в позивача за первісним позовом оригінали видаткової накладної № 83 від 11.02.2015р. на суму 114 958,00 грн.; видаткової накладної № 91 від 13.02.2015р. на суму 80 899,00 грн.; видаткової накладної № 92 від 13.02.2015р. на суму 80 039,05 грн., задоволено клопотання позивача за первісним позовом (т.2 а.с.112-113) та витребувано у Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, належним чином завірені копії податкової декларації з ПДВ з додатком 5 за період лютий 2015року ТОВ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОВТОР код ЄДПРОУ 37842318 .

Однак, позивачем за первісним позовом вимог ухвали місцевого господарського суду виконано не було, оригіналів спірних видаткових накладних надано не було. суду були надані пояснення, що оригінали втрачено. Також на вимогу суду першої інстанції не було надано оригіналів ( засвідчених копій) довіреностей на отримання товару по спірним видатковим накладним.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.02.2017р. було зобовязано апелянта надати для огляду суду в судовому засіданні оригінали журналу (книги) реєстрації довіреностей ТОВ "СП"Ековтор" за спірний період та належним чином засвідчену копію для долучення до матеріалів справи; зобовязати позивача за первісним позовом надати до Харківського апеляційного господарського суду для огляду суду в судовому засіданні оригінали довіреностей на отримання продукції за спірний період та належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи.

Однак сторонами вимог ухвали суду виконано не було, у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 02.03.2017р. представник апелянта посилаючись на наказ Міністерства фінансів України від 30.09.2014р. № 987 "Про внесення зміни до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та визнання такими, що втратили чинність, наказів Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. № 99 та від 24.03.2000р. № 61", відповідно до пункту 2 якого було визнано такими, що втратив чинність, наказ Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. № 99 "Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 12.06.1996р. за № 293/1318 (із змінами), зазначив, що у звязку з внесенням змін до законодавства, журнал видачі довіреностей не вівся.

Представник позивача за первісним позовом пояснив невиконання вимог ухвали суду щодо надання оригіналів довіреностей на отримання продукції за спірний період та належним чином засвідчених копій для долучення до матеріалів справи їх відсутністю.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 3.2 договору сторони погодили, що право власності на кожну партію товару переходить до покупця з моменту передачі товару за видатковою накладною. Передача товару здійснюється на підставі довіреності покупця на отримання товару або печатки та підпису директора на видатковій накладній. отже надання довіреностей покупця та їх дослідження є необхідною умовою для підтвердження отримання товару за спірними видатковими накладними. Однак вказаних обставин місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення досліджено не було.

До того ж, відповідач за первісним позовом заперечував отримання товару за видатковими накладними № 83 від 11.02.2015р. на суму 114 958,00 грн.; № 91 від 13.02.2015р. на суму 80 899,00 грн.; № 92 від 13.02.2015р. на суму 80 039,05 грн.

Судова колегія також зауважує, що відповідно статті 36 Господарського процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частини документа, подається засвідчений витяг до нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

У судових засідання Харківського апеляційного господарського суду та під час розгляду справи у суді першої інстанції апелянтом неодноразово наголошувалось що товар по видаткових накладних № 83 від 11.02.2015р. на суму 114 958,00 грн.; № 91 від 13.02.2015р. на суму 80 899,00 грн.; № 92 від 13.02.2015р. на суму 80 039,05 грн., не отримувався та вказані первинні документи підприємством не підписувались.

Судова колегія зазначає, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Однак ані до суду першої інстанції ані до апеляційного господарського суду представниками сторін не було надано для огляду витребуваних оригіналів видаткових накладних № 83 від 11.02.2015р. на суму 114 958,00 грн.; № 91 від 13.02.2015р. на суму 80 899,00 грн.; № 92 від 13.02.2015р. на суму 80 039,05 грн. та довіреностей на отримання товару за вказаними видатковими накладними.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України (первинних бухгалтер сих документів, які фіксують господарські операції), які б свідчили про дійсність виконання позивачем за первісним позовом свої обов'язків щодо поставки товару (дизельного палива) за договором поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р. у розмірі 230 666,16 грн., зокрема за спірними видатковими накладними № 83 від 11.02.2015р. на суму 114 958,00 грн.; № 91 від 13.02.2015р. на суму 80 899,00 грн.; № 92 від 13.02.2015р. на суму 80 039,05 грн., колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції було передчасно прийнято оскаржуване рішення лише на підставі наявних в матеріалах справи копій документів, які колегія суддів не визнає належними та допустимими доказами у відповідності до вимог частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було враховано тих обставин, що відповідач за первісним позовом - ТОВ "СП "Ековтор" 24.11.2016р. у відповідності пункту 50.1. статті 50 та пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України звернувся до Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області з уточнюючим розрахунком податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2015рік стосовно направлених ТОВ "Мітрейд" податкових декларацій (т.3 а.с.141-142), відповідно до якого було виключено податкові накладні за спірними видатковими накладними.

Таким чином, судова колегія вважає безпідставними посилання місцевого господарського суду на лист Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській від 21.11.2016р. № 9806/9/20-38-10-09 (т. 2 а.с.157-171) та акт № 178/20-40-14-01-08/36624196 від 15.04.2016 року про результати планової виїзної перевірки ТОВ МІТРЕЙД з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року (т.3 а.с.21-120), як на належні та допустимі докази на підтвердження наявності заборгованості ТОВ "СП "Ековтор" перед ТОВ "Мітрейд".

Також колегія суддів зазначає, що подання відповідачем за первісним позовом податкової звітності є його обов'язком як платника податків перед державою та не може вважатись вчинення ним відповідних дій з виконання своїх господарських зобов'язань та визнання боргу, який виник у зв'язку з простроченням їх виконання.

Щодо посилання позивача по первісному позову на частково здійснені оплати по рахункам № 83, № 89, № 90, то колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що ним здійснювалась попередня оплата, як передбачено умовами пункту 4,1 договору. До того ж , у призначенні платежу вказано про сплату за рахунком, а не сплату по видатковій накладній. Рахунки на оплату не містять інформації про видаткову накладну.

Враховуючи вищевикладене,та що рішення у справі повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд", оскільки позивачем за первісним позовом не було доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України поставки продукції по видаткових накладних № 83 від 11.02.2015р. на суму 114 958,00 гр № 91 від 13.02.2015р. на суму 80 899,00 грн.; № 92 від 13.02.2015р. на суму 80 039,05 грн. за договором поставки № 29/09-14-МО від 29.09.2014р. та відповідно скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення первісних позовних вимог.

Судова колегія також зазначає, що частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Як було зазначено вище, пунктом 4.1. договору сторони погодили, що за взаємною згодою сторін товар може поставлятись як на умовах попередньої оплати за товар, так і з відстроченням розрахунків.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи, а саме банківськими виписками по рахунку ТОВ "Спеціалізованим підприємством "Ековтор" № 7400 (т.2 а.с.31-49) підтверджується, що у відповідності до пункту 4.1. договору покупцем було перераховано продавцю передоплату в сумі 155 146, 05грн. , однак як було встановлено апеляційним господарським судом під час перегляду даної справи позивачем за первісним позовом не доведено здійснення поставки товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" та вказані грошові кошти не повернуто.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2015р. відповідачем з первісним позовом ТОВ "Спеціалізованим підприємством "Ековтор" було направлено позивачу за первісним позовом ТОВ "Мітрейд" письмову претензію вих.№11/12-15 з вимогою протягом трьох банківських днів повернути попередню оплату на яку позивачем за первісним позовом не було поставлено товар на суму 155 146,05 грн. (т.2 а.с.109) (направлення відповідачем за первісним позовом вказаної претензії підтверджується описом вкладення у цінний лист №289 від 12.12.2015р. з відтиском штемпелю поштового відділення Харківської дирекції УДППЗ Укрпошти та фіскальним чеком (т.1 а.с.110).

Проте, матеріали справи не містять відповіді позивача за первісним позовом - ТОВ "Мітрейд" на вказаний лист.

Відповідно до частини 3 статті 510 Цивільного кодексу України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За приписами частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 2 та 3 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Аналізуючи положення глави 47 Цивільного кодексу України, можна зробити висновок, що грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Відтак, грошове зобов'язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок направлення покупцем (ТОВ "Спеціалізованим підприємством "Ековтор") листа від 11.12.2015р. вих.№11/12-15 з вимогою про повернення переплати в сумі 155 146,05грн., обумовленою невиконанням продавцем договірних зобов'язань щодо поставки товару в сплаченому обсязі, в силу приписів частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України у (ТОВ "Мітрейд") виникло перед відповідачем за первісним позовом грошове зобов'язання.

Крім того, як було зазначено вище, ані під час перегляду справи в суді першої інстанції ані в апеляційному господарського суду позивачем не було надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України виконання своїх договірних зобовязань в частині поставки товару (дизельного палива) на сплачену відповідачем за первісним позовом суму переплати або повернення вказаної суми.

Згідно вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що оскільки інфляційні втрати та 3 % річних за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та захистом для власника грошових коштів від їх знецінення внаслідок інфляційних процесів в державі, а тому на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України підлягають стягненню разом з сумою основою боргу.

Пунктами 1.1. та 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 встановлено, що грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Пунктом 4.1 Постанови визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів частин 2 та 3 статті 693 Цивільного кодексу України та зважаючи на положення статті 625 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" про стягнення 155 146,05грн. основного боргу (переплати), інфляційних у розмірі 9 944,46грн. за період з 17.12.2015р. по 28.10.2016р.та 3% річних від простроченої суми оплати за період з 17.12.2015р. по 28.10.2016р. у розмірі 4 042,30грн., такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за подання зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги суд апеляційної інстанції керується положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. у справі №922/2939/16 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст. 104, ст.ст. 105, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2016р. у справі №922/2939/16 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог повністю.

Зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" (61105, м. Харків, вул. Киргизька, 19, , р/р 2457 в АТ "ОТП Банк" МФО 351533) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" (61099, м. Харків, вул. Лодзинська, 7-А, , р/р 7400 в ПАТ "Укрсиббанк" МФО 351005) переплату у розмірі 155 146,05грн., інфляційні за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 9 944,86грн., 3% річних від простроченої суми оплати за період з 11.09.2015р. по 26.08.2016р. у розмірі 4 042,30грн., судовий збір за подання зустрічної позовної заяви в сумі 2 537,00грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3 052,68грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний судовий наказ.

Повний текст постанови складено 07 "березня" 2017р.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Плахов О.В.