КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. Справа№ 911/4901/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Жук Г.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Сиволобов М.В.

від відповідача: Богдан С.В.

від третьої осіби 1: Пац В.О.

від третьої осіби 2: не з'явились.

від третьої осіби 3: Суворова Л.В., Гноєвий В.В.

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київгаз"

на рішення Господарського суду Київської області

від 18.10.2016 року

у справі № 911/4901/15 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київгаз"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та

газифікації "Київоблгаз"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

2. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

3. Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз"

про стягнення 228 368,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.10.2016 року по справі № 911/4901/15 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Київгаз" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2016 року по справі № 911/4901/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/95/17 від 06.02.2017 р. справу № 911/4901/15, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Київгаз" на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2016 року, у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Ткаченка Б.О. на лікарняному, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2017 р., справу № 911/4901/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М., судді: Пономаренко Є.Ю., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2017 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київгаз" до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/820/17 від 07.03.2017 р. справу № 911/4901/15, у зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.03.2017 р., справу № 911/4901/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Жук Г.А., Пономаренко Є.Ю.

В судове засідання 07.03.2017 року представники третьої особи 2 не з'явились.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників третьої особи 2, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, між сторонами у справі було укладено технічну угоду про умови приймання-передачі природного газу від 25.11.2014 р. № 2-2014-410 (далі - угода), яка визначає порядок приймання-передачі природного газу в місцях приєднання газопроводів сторони 1 - відповідача у справі до розподільчих газопроводів сторони 2 - позивача у справі (п. 1.1 угода).

Відповідно до 1.2 угоди сторона 2 передає газ стороні 1 в пунктах приймання-передачі газу (далі - ПППГ).

На ПППГ сторони складають акт розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін зі схемою підключення ПППГ, у якій відображаються потоки газу, межі балансової належності, розташування засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), газоспоживаючого та газорегулюючого обладнання, їх послідовність, комутаційні з'єднання тощо (п. 1.4 угоди).

Згідно п. 2.2 угоди сторона 2 зобов'язується протранспортувати газ по своїм газорозподільним мережам та передати його в газопроводи сторони 1, яка зобов'язується прийняти цей газ для своїх споживачів.

Відповідно до п. 2.3 договору сторони виконують диспетчерські функції з контролю та регулювання надходження споживання і реалізації природного газу.

Ця технічна угода набирає чинності з дня її підписання сторонами та діє протягом одного року. Дана технічна угода вважається продовженою на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку її дії однією із сторін не буде заявлено про відмову від цієї технічної угоди або її перегляд (п. 9.1 угоди).

Звертаючись з даним позовом позивач зазначав про те, що між ним та відповідачем у справі склались договірні відносини щодо надання послуг транспортування природного газу газорозподільними мережами позивача для споживачів відповідача (розподіл природного газу), які сторони зафіксували в п. 2.2 зазначеної вище технічної угоди. Як зазначає позивач, вартість послуг транспортування природного газу газорозподільними мережами позивача для споживачів відповідача, не визначена технічною угодою, однак вартість зазначених послуг на час їх надання встановлена постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про встановлення тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами для ПАТ "Київгаз" від 03.03.2015 № 513.

За твердженням позивача він у червні 2015 року надав відповідачу послуги транспортування природного газу газорозподільними мережами позивача для споживачів відповідача (розподіл природного газу) на суму 228368,36 грн.

Разом з тим, відповідач надані послуги не оплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом.

Відповідач проти вказаних вимог заперечував з підстав того, що умовами технічної угоди не передбачено обов'язку відповідача щодо здійснення розрахунку за надані позивачем послуги з розподілу природного газу, та крім того послуги з розподілу природного газу, позивач відповідачу не надавав.

Тарифна політика НКРЕКП, щодо регулювання вартості послуг на транспортування, розподіл та постачання природного газу станом на червень 2015 року формувалась відповідно до законодавства України, зокрема Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (далі - Закон) (Закон втратив чинність з 01.10.2015 у зв'язку з введенням у дію Закону України "Про ринок природного газу"), на принципах самоокупності суб'єктів природних монополій, забезпечення відшкодування економічно обґрунтованих витрат та відкритості процедур розгляду НКРЕКП рівнів тарифів.

Відповідно до положень Закону, розподіл природного газу - господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з транспортуванням природного газу газорозподільними мережами з метою його доставки споживачам.

Постановою НКРЕ від 28.07.2011 № 1384 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, який забезпечує єдиний підхід до формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу для газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних та газозберігаючих підприємств.

Діючий станом на червень 2015 року механізм встановлення тарифів на послуги з транспортування природного газу передбачає встановлення єдиного загального тарифу на транспортування природного газу для всіх споживачів України за виключенням споживачів, які отримують природний газ безпосередньо з магістральних газопроводів. Загальний тариф на послуги з транспортування природного газу територією України встановлюється за принципом "поштової марки", тобто всі споживачі сплачують за транспортні послуги, а саме послуги з транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами, однакову вартість незалежно від відстані транспортування.

Відповідно до Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої Постановою НКРЕ від 04.09.2002 № 983, тарифи на транспортування природного газу розподільними трубопроводами для газорозподільних підприємств встановлюються виходячи з рівня їх експлуатаційних витрат та обсягів протранспортованого газу.

До експлуатаційних витрат включаються всі витрати на обслуговування, утримання і експлуатацію систем газопостачання, а також норми витрат матеріальних ресурсів для виробництва, виконання робіт, надання послуг по обслуговуванню систем газопостачання. В тому числі, до суми витрат включаються витрати на покриття вартості природного газу на технологічні та власні потреби. При цьому, обсяги транспортування природного газу розподільними трубопроводами приймаються у відповідності з договірними, плановими обсягами в розрахунку на рік без врахування власних нормованих виробничо-технологічних витрат та втрат природного газу.

Таким чином, весь обсяг транспортування природного газу розподільними мережами отримувачам, які не є безпосередніми споживачами, є перетоком природного газу, а не його розподілом, при цьому, використання розподільних мереж іншого підприємства обумовлене технічними особливостями побудови магістральних та розподільних мереж.

Разом з цим, враховуючи поняття розподілу природного газу, наведене в Законі, обсяг перетоку природного газу не враховується при розрахунку тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами.

При цьому, при перетоках природного газу, газорозподільне підприємство, не несе додаткових витрат на відповідній ділянці газопроводу. Витрати на утримання та обслуговування даного газопроводу, як частини системи газопостачання підприємства, враховані при розрахунку тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами. Даний тариф (в складі загального тарифу) сплачує кінцевий споживач, оплачуючи вартість використаного природного газу.

Таким чином станом на червень 2015 року ПАТ "Київгаз" не надавало ПАТ "Київоблгаз" послуг з розподілу природного газу, а лише, передавало певний обсяг природного газу в загальному потоці, а тому до такого обсягу природного газу у червні 2015 року тариф на застосовувався.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) газорозподільне підприємство - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює транспортування природного газу газорозподільними мережами безпосередньо споживачам, у власності чи в користуванні якого перебувають газорозподільні мережі та інші виробничі об'єкти та який здійснює щодо них функції з оперативно-технологічного управління.

Згідно п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) розподіл природного газу - господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з транспортуванням природного газу газорозподільними мережами з метою його доставки споживачам.

Споживач - це юридична особа або фізична особа - підприємець, яка отримує природний газ відповідно до договору про постачання природного газу та використовує його як паливо або сировину (п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) державне регулювання діяльності суб'єктів ринку природного газу, в тому числі суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, які діють на суміжних ринках, здійснюється Кабінетом Міністрів України, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та центральними органами виконавчої влади в межах їх повноважень.

Відповідно до положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України; є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, при прийнятті своїх рішень діє за принципом незалежності від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб'єктів господарювання, а також політичних партій та інших об'єднань громадян чи їх органів.

До повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, належать, зокрема: здійснення державного регулювання відносин суб'єктів ринку природного газу; забезпечення проведення тарифної та цінової політики на ринку природного газу; встановлення тарифів на, зокрема: транспортування природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ магістральними трубопроводами; транспортування природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ розподільними трубопроводами; затвердження порядків: формування, розрахунку та встановлення цін на природний газ для суб'єктів господарювання, що здійснюють його видобуток; формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу; затвердження Правил користування природним газом для юридичних осіб; затвердження методик розрахунку тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу; інші передбачені законодавством повноваження.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) розподіл природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким газорозподільне підприємство зобов'язується транспортувати природний газ, довірений йому замовником, газорозподільними мережами до пункту приймання-передачі газу та передати його споживачу, який відповідно до законодавства має право на одержання зазначеного газу, а замовник зобов'язується сплатити за доставку газу за встановленою в договорі платою. Обов'язкові умови для газорозподільних підприємств та споживачів послуг, що надаються такими підприємствами, встановлюються в типовому договорі про транспортування природного газу газорозподільними мережами.

Відповідно до п. 4.2 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012 року № 420, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 травня 2012 року за №721/21034 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) розподіл газу замовнику (крім розподілу природного газу населенню та споживачам постачальника природного газу за регульованим тарифом) здійснюється на підставі договору на розподіл природного газу, який укладається відповідно до Типового договору на розподіл природного газу, затвердженого постановою НКРЕ від 06 вересня 2012 року № 1164, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2012 року за № 1654/21966. Порядок укладання цього договору для споживачів та їх постачальників за нерегульованим тарифом визначається Правилами користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими постановою НКРЕ від 13 вересня 2012 року № 1181, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за № 1715/22027.

У відповідності до п.п. 5.3.1 - 5.3.3 Правил користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими постановою НКРЕ від 13 вересня 2012 року №1181, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за №1715/22027 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) договір на розподіл природного газу є документом, який регулює відносини між газорозподільним підприємством, що здійснює свою діяльність на закріпленій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території, і споживачем (замовником) та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Договір на розподіл природного газу укладається відповідно до Типового договору на розподіл природного газу, затвердженого постановою НКРЕ від 06 вересня 2012 року № 1164, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2012 року за № 1654/21966. Розподіл природного газу без укладення договору на розподіл природного газу не допускається.

З наведеного можна зробити висновок, що між сторонами у справі не відбувся розподіл природного газу, а відбувся переток природного газу, оскільки відповідач не є його безпосереднім споживачем, а є газорозподільним підприємством. Обсяг перетоку природного газу не враховується при розрахунку тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, а такий тариф, в свою чергу, сплачує кінцевий споживач в складі загального тарифу, оплачуючи вартість використаного природного газу.

Доказів, за якими у відповідача виникає обов'язок оплачувати надані позивачем послуги, останній суду не надав, технічна угода, на яку позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, не передбачає обов'язку відповідача оплачувати послуги з розподілу природного газу, а вирішує виключно технічні питання щодо перетоку природного газу.

Окремого правочину, який передбачає надання позивачем послуг з розподілу природного газу відповідачу та обов'язок останнього оплачувати такі послуги, між сторонами у справі не укладено, доказів протилежного сторони, зокрема, позивач не надали.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно з п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова № 18) згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Посилання позивача про те, що ним надано відповідачу у червні 2015 року послуги з розподілу природного газу, які останній повинен оплати в розмірі заявленої до стягнення сумі є безпідставними, у зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, в зв'язку з чим відмовив в їх задоволенні.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відмову позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2016 року у справі № 911/4901/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 911/4901/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови направити сторонам та третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Г.А. Жук

Є.Ю. Пономаренко