ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р.Справа № 923/1046/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання І.М. Станковій,

за участю представників:

від позивача -ОСОБА_1, довіреність №18-15/4 від 04.01.2017;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №7985 від 28.12.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2016

у справі №923/1046/16

за позовом: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

до відповідача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про стягнення 1273104,35 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016р. Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" (далі - ДП "Херсонський морський торговельний порт") звернулось до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП "Адміністрація морських портів України") з позовом, в якому в редакції заяви від 15.11.2016 №18-10/8/391 (вх.№10679/16 від 17.11.2016) просило стягнути з останнього 1273104,35 грн, з яких 1098438,28 грн основний борг, 105742,77 грн - пеня, 11670,46 грн - 3% річних та 57252,84 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 13.12.2016 у справі №923/1046/16 (суддя К.В. Соловйов) позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 1098438,28 грн основного боргу, 57169,12 грн інфляційних втрат, 11670,48 грн річних, 105742,77 грн пені, 19094,66 грн компенсації по сплаті судового збору; в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП "Адміністрація морських портів України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2016 у справі №923/1046/16 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що власні зобовязання позивача, які визначені Податковим кодексом України щодо сплати земельного податку не можуть створювати обовязків для відповідача, а договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.02.2015, укладений між сторонами, діяв лише до 31.12.2015.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2016 у справі №923/1046/16 залишити без змін.

У судовому засіданні 07.03.2017 представник відповідача апеляційну скаргу підтримав; представник позивача проти її задоволення висловив заперечення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується жодним учасником судового процесу в постійному користуванні ДП "Херсонський морський торговельний порт" станом на 01.01.2015 перебували земельні ділянки, на яких розташовані обєкти нерухомості ДП "Адміністрація морських портів України", що підтверджується державними актами на право постійного користування земельною ділянкою від 07.06.1996 І-ХС №002180, від 24.12.1996 І-ХС №002462, від 17.12.2009 ЯЯ №321389, від 01.06.2010 ЯЯ№321662, від 05.07.2010 ЯЯ№321596, від 01.06.2012, узгодженим сторонами актом обстеження земельних ділянок станом на 24.10.2013 тощо.

16.02.2015 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" («сторона-1») та Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" («сторона-2») було укладено договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку №17-В-ХЕФ-15/22Д (далі договір №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015), за умовами якого сторона-1 відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства зобовязується відшкодовувати стороні-2 витрати на сплату земельного податку відповідно до розрахунку витрат на сплату земельного податку (додаток №1 до даного договору), який є невідємною частиною договору, при цьому сторона -2 укладанням цього договору підтверджує, що вона є платником земельного податку відповідно до статті 269 Податкового кодексу України, а саме: землекористувачем.

Відповідно до пункту 2.1 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 розмір відшкодування витрат по сплаті земельного податку складає 55312,39 грн (без ПДВ) на місяць відповідно до розрахунку витрат на сплату земельного податку (додаток №1 до даного договору).

Додаток №1 до договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 містить деталізований розрахунок витрат на сплату земельного податку по 18 земельним ділянкам, право користування якими підтверджується відповідними державними актами, з зазначенням загальної площі кожної земельної ділянки та площі, що підлягає компенсації.

Згідно з пунктом 2.2 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 розмір відшкодування земельного податку може бути змінено стороною-2 у випадку зміни коефіцієнта індексації грошової оцінки землі у порядку, визначеному чинним законодавством; про зміну розміру щомісячного відшкодування витрат сторони-2 по сплаті земельного податку сторона-2 письмово повідомляє сторону- 1 за 10 календарних днів до дати впровадження нового розміру відшкодування; при цьому, новий розмір відшкодування витрат сторони-2 по сплаті земельного податку приймається до розрахунку з дати його впровадження.

Пунктами 2.3, 2.8 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 передбачено, що сторона- 1 відшкодовує витрати на сплату земельного податку стороні -2 щомісячно протягом 3 банківських днів з моменту отримання акту виконаних робіт (наданих послуг) на підставі виставлених стороною- 2 рахунків; рахунок стороною -2 виставляється не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим; оплата здійснюється в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-2.

Сторонами також у пункті 2.6 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 узгоджено, що плата здійснюється виключно за фактичний період користування земельною ділянкою стороною-1.

Вказаний договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2015; сторони погодили, що умови даного договору застосовуються до правовідносин, що виникли між ними з 01.01.2015 (пункт 7.1 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015).

Згідно з пунктом 7.2 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 у разі відсутності письмового повідомлення будь-якої з сторін про відмову від продовження строку дії цього договору за 30 календарних днів до спливу строку дії цього договору, цей договір вважається продовженим на такий самий строк та на тих самих умовах.

За 30 календарних днів до спливу строку дії договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 жодна із сторін не направляла іншій письмове повідомлення про відмову від продовження строку дії цього договору, відтак його дію було пролонговано на наступний рік.

Із матеріалів справи також вбачається, що ДП "Адміністрація морських портів України" на виконання вимог договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 відшкодувало ДП "Херсонський морський торговельний порт" витрати по сплаті земельного податку за період з січня місяця 2015 року по жовтень місяць 2015 року, про що свідчать платіжні доручення №8417 від 27.02.2015, №8679 від 26.03.2015, №8906 від 17.04.2015, №9567 від 30.06.2015, №9567 від 03.07.2015, №10227 від 18.08.2015, №10410 від 04.09.2015, №10877 від 13.10.2015, №11414 від 30.11.2015.

Крім того, на виконання умов договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 позивачем направлялись відповідачеві акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) разом з рахунками на оплату на загальну суму 1 098 438,28 грн, а саме:

акт №1812 від 30.11.2015 та рахунок №2953 від 30.11.2015 на суму 68368,31 грн (за листопад місяць 2015 року);

акт №1915 від 31.12.2015 та рахунок №3167 від 31.12.2015 на суму 206026,84 грн (за грудень місяць 2015 року);

акт №809 від 30.06.2016 та рахунок №1374 від 06.07.2016 на суму 489146,53 грн (за січень-червень місяці 2016 року);

акт №927 від 31.07.2016 та рахунок №1602 від 02.08.2016 на суму 83724,15 грн (за липень місяць 2016 року);

акт №1051 від 31.08.2016 та рахунок №1834 від 31.08.2016 на суму 83724,15 грн (за серпень місяць 2016 року);

акт №1180 від 30.09.2016 та рахунок № 2047 від 30.09.2016 на суму 83724,15 грн (за вересень місяць 2016 року);

акт №1311 від 31.10.2016 та рахунок №2254 від 31.10.2016 на суму 83724,15 грн (за жовтень місяць 2016 року),

які були отримані відповідачем відповідно 09.12.2015, 11.01.2016, 20.07.2016, 09.08.2016, 06.09.2016, 05.10.2016, 03.11.2016.

Зазначені акти відповідачем залишились не підписані, оплата рахунків ним здійснена не була, а тому позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з ДП "Адміністрація морських портів України" 1098438,28 грн суми основного боргу, 105742,77 грн пені, 11670,46 грн 3% річних та 57252,84 грн інфляційних втрат. При цьому, із змісту позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог від 15.11.2016 №18-10/8/391 (вх.№10679/16 від 17.11.2016) вбачається, що позивачем донараховано відповідачеві суму відшкодування витрат за період з січня по жовтень місяці 2015 року, а також заявлено до стягнення суму відшкодування витрат за період з листопада місяця 2015 року по жовтень місяць 2016 року враховуючи зміну коефіцієнтів індексації грошової оцінки земельних ділянок; пеню, 3% річних та інфляційні втрати нараховано на самостійно визначені позивачем суми заборгованості за період з листопада місяця 2015 року по вересень місяць 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості, місцевий господарський суд виходив з того, що незважаючи на недотримання ДП "Херсонський морський торговельний порт" порядку впровадження нового розміру відшкодування витрат, ДП "Адміністрація морських портів України", прийнявши від позивача без будь-яких заперечень акти виконаних робіт на загальну суму 1098438,28 грн, не має підстав для невиконання обовязку щодо оплати цієї суми.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Згідно з вимогами статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями пункту 7.3 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 передбачено, що відповідно до частини другої статті 212 Цивільного кодексу України цей договір втрачає чинність у разі (скасувальних обставин): припинення стороною-1 користування земельними ділянками; втрата стороною-2 права користування земельними ділянками; оформлення стороною-1 права користування/права власності на земельну ділянку або державна реєстрація стороною-1 права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці.

Із змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №46592052 від 29.10.2015 та наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 02.10.2015 №21-1393/43-15-СГ вбачається, що 23.10.2015 було припинено ДП "Херсонський морський торговельний порт" право постійного користування земельною ділянкою площею 5,95 га (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №321662) та зареєстровано право постійного користування вказаною земельною ділянкою за ДП "Адміністрація морських портів України".

Враховуючи втрату стороною-2 (позивачем) права користування земельною ділянкою площею 5,95 га (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №321662), що значиться у додатку №1 до договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 під №11 та щомісячна плата за користування якою складає 573,95 грн, з огляду на положення пунктів 2.6, 7.3 цього договору, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо припинення дії зазначеного договору в частині відшкодування відповідачем позивачеві витрат по сплаті земельного податку за вказану земельну ділянку.

За таких обставин, починаючи з листопада місяця 2015 року розмір відшкодування витрат по сплаті земельного податку відповідно до розрахунку витрат на сплату земельного податку (додаток №1 до договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015) складає 54738,44 грн на місяць.

Враховуючи наведені вище норми права та обставини справи, з огляду на відсутність в матеріалах даної справи доказів, що підтверджують виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 в повному обсязі, позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги про стягнення 658861,28 грн основної заборгованості за період з листопада місяця 2015 року по жовтень місяць 2016 року.

В задоволенні решти вимог про стягнення основної суми заборгованості слід відмовити, оскільки одностороння зміна розміру відшкодування витрат по сплаті земельного податку відповідно до узгодженого у пункті 2.2 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 порядку передбачає направлення позивачем відповідачеві письмового повідомлення про зміну такого розміру за 10 календарних днів до дати впровадження нового розміру відшкодування, чого ДП "Херсонський морський торговельний порт" зроблено не було.

Згідно з положеннями статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог статей 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами дотримання ним порядку зміни розміру відшкодування витрат по сплаті земельного податку, узгодженого сторонами у пункті 2.2 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015.

Лист Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" №18-23/112 від 11.04.2016 не містить дати впровадження нових розмірів відшкодування витрат, а тому не є таким належним доказом.

За таких обставин, у позивача були відсутні підстави для застосування нового розміру відшкодування витрат по сплаті земельного податку як за період з січня місяця 2015 року по жовтень місяць 2015 року, так і за період з листопада 2015 року по жовтень місяць 2016 року.

Висновок місцевого господарського суду стосовно того, що відповідач, прийнявши від позивача без заперечень акти виконаних робіт на суму 1098438,28 грн та не надіславши письмову відповідь щодо причин відмови від їх підписання, не має підстав для невиконання обовязку по оплаті рахунків на вказану суму, є помилковим, оскільки зазначений у цих актах розмір відшкодування витрат по сплаті земельного податку визначений з порушенням узгодженого сторонами у договорі №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 порядку зміни такого розміру.

Водночас не можуть бути прийняті до уваги і доводи скаржника про відсутність у нього обовязку по виконанню прийнятих на себе зобовязань за договором №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 в звязку з припиненням його дії. Жодна із сторін не направляла в порядку, передбаченому пунктом 7.2 договору, іншій стороні письмове повідомлення про відмову від продовження строку дії цього договору, відтак його дію було пролонговано на 2016 рік. Припинення ж права користування ДП "Херсонський морський торговельний порт" на одну земельну ділянку в силу положень пункту 7.3 договору не має наслідком припинення дії всього договору.

Позивач просив також стягнути з відповідача на його користь 105742,77 грн пені, нарахованої за невиконання умов договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015, за період з 15.12.2015 по 31.10.2016.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 4.3 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 за недотримання строків сплати зазначених в пункті 2.3 договору сторона-1 сплачує стороні-2 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми прострочення, за кожний день прострочення.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначалося вище, умовами пункту 2.3 договору №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 передбачено, що сторона-1 відшкодовує витрати на сплату земельного податку стороні-2 щомісяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акту виконаних робіт (наданих послуг) на підставі виставлених стороною- 2 рахунків.

Акт та рахунок за листопад місяць 2015 року був отриманий відповідачем 09.12.2015, акт та рахунок за грудень місяць 2015 року-11.01.2016, акт та рахунок за січень-червень місяці 2016 року -20.07.2016, акт та рахунок за липень місяць 2016 року-09.08.2016, акт та рахунок за серпень місяць 2016 року-06.09.2016, акт та рахунок за вересень місяць 2016 року-05.10.2016, акт та рахунок за жовтень місяць 2016 року - 03.11.2016.

Отже, до 15.12.2015 відповідач повинен був відшкодувати витрати по сплаті земельного податку за листопад 2015 року, до 15.01.2016 за грудень 2015 року, до 26.07.2016- за січень-червень 2016 року, до 15.08.2016- за липень 2016 року, до 12.09.2016- за серпень 2016 року, до 11.10.2016- за вересень 2016 року та до 09.11.2016 за жовтень 2016 року. Саме із зазначених дат виникло прострочення виконання грошового зобовязання щодо відшкодування витрат по сплаті земельного податку за визначені періоди, з цих дат мають нараховуватися штрафні санкції і припиняються нарахування через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відтак, за несвоєчасне відшкодування витрат по сплаті земельного податку за листопад місяць 2015 року відповідачу має бути нарахована пеня в розмірі 11438,13 грн за період з 15.12.2015 по 14.06.2016, за грудень місяць 2015 року - в розмірі 10916,28 грн за період з 15.01.2016 по 14.07.2016, за січень-червень місяці 2016 року - в розмірі 26534,68 грн за період з 26.07.2016 по 31.10.2016, за липень місяць 2016 року - в розмірі 3489,20 грн за період з 15.08.2016 по 31.10.2016, за серпень місяць 2016 року - в розмірі 2191,03 грн за період з 12.09.2016 по31.10.2016, за вересень місяць 2016 року - в розмірі 885,39 грн за період з 11.10.2016 по31.10.2016- на загальну суму 55454,71 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача за прострочку виконання зобовязань за договором №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 3% річних у сумі 11670,46 грн за період з 15.12.2015 по 31.10.2016 та 57252,84 грн інфляційних втрат за грудень 2015-жовтень 2016 року.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведені вище норми права та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ДП Адміністрація морських портів України на користь ДП Білгород-Дністровський морський торговельний порт 6007,97 грн 3% річних за період з 15.12.2015 по 31.10.2016 та 31393,40 грн інфляційних втрат за період з грудня місяця 2015 року по жовтень місяць 2016 року, нарахованих на суму заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобовязань за договором №17-В-ХЕФ-15/22Д від 16.02.2015 за листопад місяць 2015 року-вересень місяць 2016 року.

В задоволенні решти вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити, оскільки позивачем здійснено відповідні нарахування на суму заборгованості, наявність якої не підтверджена належними в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 Про судове рішення).

Оспорене судове рішення Господарського суду Одеської області Херсонської області від 13.12.2016 у справі №923/1046/16 не відповідає цим вимогам, а тому підлягає зміні, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права.

Порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, що полягало у складенні повного тексту рішення у строк, що перевищує визначений статтею 85 Господарського процесуального кодексу України, не призвело до прийняття неправильного рішення.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2016 у справі №923/1046/16 змінити в частині задоволення позовних вимог про стягнення 1098438,28 грн основного боргу, 57169,12 грн інфляційних втрат, 11670,48 грн річних, 105742,77 грн пені та в частині розподілу судових витрат, в решті рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2016 у справі №923/1046/16 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на користь Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" 656861,28 грн основного боргу, 55454,71 грн пені, 31393,40 грн інфляційних втрат, 6007,97 грн 3% річних та 11245,76 грн витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити».

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2017.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна