номер провадження справи 5/133/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 Справа № 908/3340/16

За позовом: Приватного підприємства Мирненський булочно-кондитерський комбінат (72350, Запорізька область, смт. Мирне, вул. Шкільна, 22; поштова адреса: 72310, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 53)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське (72550, Запорізька область, Якимівський район, с. Андріївка, вул. Кірова, 16)

про стягнення 336 144,00 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 20.03.2015

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 3 від 03.01.2017

СУТНІСТЬ СПОРУ:

14.12.2016 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного підприємства Мирненський булочно-кондитерський комбінат до Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське про стягнення 354 580,80 грн.

Відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 17.01.2017 № 05-08/110-338, судовий збір у розмірі 5318,70 грн., сплачений згідно із платіжним дорученням № 1042 від 12.12.2016, зараховано до державного бюджету (а.с. 32).

Ухвалою суду від 14.12.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/3340/16, справі присвоєно номер провадження 5/133/16, розгляд якої призначено на 18.01.2017. Розгляд справи відкладався. Ухвалою суду від 01.03.2017 № 908/3340/16 за клопотанням сторін строк розгляду справи було продовжено на 15 днів на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України до 01.03.2017, розгляд справи відкладено на 27.02.2017. У судовому засіданні оголошувались перерви. У судовому засіданні 01.03.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

За клопотанням представників сторін розгляд справи відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

27.02.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну розміру позовних вимог № 22/02 від 22.02.2017, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 336 144,00 грн., з яких: 193224,00 грн. відсотки за користування грошовими коштами, 142 920,00 грн. втрати від інфляції.

У судових засіданнях 27.02.2017, 01.03.2017 представник позивача підтримав вказану заяву про зміну розміру позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 336 144,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 №18, ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

З урахуванням викладеного, вказану заяву позивача № 22/02 від 22.02.2017 відповідно до ст. 22 ГПК України прийнято судом як зменшення заявлених позовних вимог.

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Суду надано наступні пояснення: 28.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю Андріївське та Приватним підприємством Мирненський булочно-кондитерський комбінат було укладено договір купівлі-продажу майбутнього врожаю № 28/5. На виконання умов вказаного договору позивач перерахував відповідачу 200 000, 00 грн. передоплати. В свою чергу, відповідач до 01.08.2013 не здійснив поставку пшениці продовольчої. 05.02.2014 позивач відмовився від договору та просив відповідача повернути отримані кошти у розмірі 200 000,00 грн. Відповідач повернув кошти частково у розмірі 64 400,00 грн. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача 336 144,00 грн., з яких: 193224,00 грн. відсотки за користування грошовими коштами, 142 920,00 грн. втрати від інфляції. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Суду надано письмовий відзив, відповідно до якого п. 2.5. договору передбачено, що поставка здійснюється на умовах поставки продавцю покупцю на КО «ОСОБА_3 та компанія Мелітопольського елеватора» м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 53. Перехід права власності на товар здійснюється в момент здійснення оплати товару покупцем. Перехід ризиків на товар здійснюється у момент фактичного оформлення товару на покупця. Пунктом 5.2. договору передбачено, що покупець з моменту здійснення оплати має право самостійно охороняти товар (майбутній врожай), самостійно здійснювати його збирання у разі, якщо продавець ухиляється від виконання свого обовязку або є загроза втрати (загибелі) майбутнього врожаю або його частини. Оскільки до позивача перейшло право власності на товару в момент перерахування 200 000,00 грн. передоплати, то й до відповідача, відповідно, перейшло право власності на грошові кошті. Крім того, позивач був не позбавлений право самостійно здійснити збирання врожаю. Цим правом позивач не скористався. Хоча, позивачу була передана карта полів майбутнього врожаю. Таким чином, у позивача відсутні підстави для нарахування 3 % за користування грошовими коштами та втрат від інфляції. До того ж, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем, оскільки у серпні 2015 відповідач поставив позивачу просо на загальну суму 157500,00 грн. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю Андріївське (далі - продавець) та Приватним підприємством Мирненський булочно-кондитерський комбінат (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу майбутнього врожаю № 28/5 (далі - договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.4. якого продавець зобовязується передати у майбутньому у власність покупця, а покупець оплатити на момент укладення цього договору та прийняти у майбутньому наступний товар. Найменування товару: майбутній врожай пшениці продовольчої; кількість 125 по нетто (або заліковій вазі); за ціною 1600 грн. за 1 тону, на суму 200 000,00 грн. Строк поставки до 01.08.2013. Загальна сума договору (орієнтовно): 200 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 33333,33 грн. Документи на товар, які продавець повинен передати покупцю: накладна (та/або товарно-транспортна накладна, податкова накладна).

Пунктами 2.2., 2.3., 2.5., 2.7., 2.8. договору передбачено, що строк оплати товару: передоплата після укладення договору. На суму отриманої попередньої оплати з моменту зарахування коштів на рахунок продавця до переоформлення товару на покупця продавцю нараховуються проценти за користування грошовими коштами з розрахунку 3 % в місяць, як плата за користування грошовими коштами. Поставка здійснюється на умовах поставки продавцю покупцю на КО «ОСОБА_3 та компанія Мелітопольського елеватора» м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 53. Перехід права власності на товар здійснюється в момент здійснення оплати товару покупцем. Перехід ризиків на товар здійснюється у момент фактичного оформлення товару на покупця. Продавець зобовязується виростити та самостійно здійснити збирання врожаю, який з моменту закінчення збирання становиться товаром, який належить передати продавцю та продавець несе повну відповідальність за якість товару, що передається. Покупець має право заявити вимогу у звязку із недоліками проданого товару в 10-ти денний строк з моменту виявлення недоліків. У разі відмови продавця від поставки товару або іншого порушення умов договору продавцем у т.ч. відмова продавця у разі падіння ринкової ціни підписати додаткову угоду про зменшення ціни відповідного товару, покупець вправі відмовитися від цього договору у повному обсязі або частково (за окремим видом товару) та вимагати повернення перерахованих грошових коштів з виплатою штрафу та процентів за користування грошовими коштами відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. договору покупець має право відмовитися від виконання цього договору повністю або частково, якщо має інформацію про неплатоспроможність продавця абр інформацію про наявність прав третіх осіб на товар, а також, якщо у встановлені строки зобовязання з поставки не будуть виконані. Покупець з моменту здійснення оплати має право самостійно охороняти товар (майбутній врожай), самостійно здійснювати його збирання у разі, якщо продавець ухиляється від виконання свого обовязку або є загроза втрати (загибелі) майбутнього врожаю або його частини.

Платіжним дорученням № 869 від 29.05.2013 позивач перерахував відповідачу передоплату у розмірі 200 000,00 грн. (а.с. 11).

05.02.2014 позивач направив на адресу відповідача вимогу № 26 від 05.02.2014 щодо повернення попередньої оплати у розмірі 200 000,00 грн., оскільки відповідач порушив свої зобовязання щодо поставки товару, обумовленого договором, та позивач відмовляється від договору, що підтверджується фіскальним чеком № 0120 від 05.02.2014 (а.с. 12, 13). Відповіді на вказану претензію позивач не отримав, проте 13.08.2015 відповідач повернув позивачу передоплату у розмірі 64 400,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 14, 24) та довідкою № б/н від 09.12.2016 (а.с. 25).

13.01.2017 позивач направив супровідним листом № 03 від 13.01.2017 на адресу відповідача ОСОБА_4 звірки на суму 135 600,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком №6124 від 13.01.2017 (а.с. 21 - 23). ОСОБА_5 звірки відповідач не підписав. В матеріалах справи міститься ОСОБА_5 (а.с. 26), відповідно до якого представники позивача виїжджали на підприємство відповідача з метою проведення звірки розрахунків, проте за адресою нікого не було (а.с. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Згідно із ст.627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач просить суд стягнути з відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 193 224,00 грн. та втрати від інфляції у розмірі 142 920,00 грн. Судом перевірено розрахунки позивача, розрахунок відсотків за користування грошовими коштами за період 01.12.2013 31.01.2017 у розмірі 193 224,00 грн. є вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та відсотки підлягають стягненню.

Щодо стягнення втрат від інфляції у розмірі 142 920,00 грн. суд зазначає, що з розрахунку втрат від інфляції, наданого позивачем, вбачається, що інфляційні втрати нараховані за наступні періоди: березень грудень 2014, січень - липень 2015, серпень листопад 2016, грудень 2016 січень 2017. Судом перевірено розрахунок позивача за допомогою КП «Законодавство», згідно із розрахунком суду втрати від інфляції за вказані періоди складаються 137 508,63 грн. Втрати від інфляції підлягають стягненню у розмірі 137 508,63 грн., з відмовою у стягненні 5 411,37 грн.

Заперечення відповідача до уваги суду не приймаються, оскільки до договору укладеного між сторонами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним, оскільки містить в собі ознаки різних договорів: контрактації, купівлі-продажу та поставки. Відповідно до положень ст. 272 Господарського кодексу України на підставі договір контрактації сільськогосподарської продукції здійснюється державна закупівля сільськогосподарської продукції. Договір № 28/5 від 28.05.2013 укладений між двома субєктами підприємницької діяльності, які не відносяться до державного сектору економіки. Таким чином, до укладеного між сторонами договору застосовуються положення Цивільного кодексу України, які регулюють договір купівлі-продажу та поставки.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Предметом договору № 28/5 від 28.05.2013 є майбутній врожай, який становить товаром лише після його збирання з поля (п. 2.7. договору). Тобто, на момент укладання договору у відповідача був відсутній товар, який є предметом спору та однією із суттєвих умов договору.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач відмовився від поставки товару майбутнього врожаю, оскільки у встановлений договором строк (до 01.08.2013) відповідач не здійснив поставку товару.

За загальним правилом, зобовязання продавця за договором купівлі-продажу вважаються виконаними з моменту фактичної передачі товару, хоча нормами договору може бути передбачено інший момент переходу права власності на річ (майно), що не суперечить нормами чинного законодавства (ст.ст. 334, 664 ЦК України). Згідно із п. 2.5. укладеного між сторонами договору перехід права власності на товар здійснюється в момент здійснення оплати товару покупцем. Проте, вказане положення договору, в даному випадку, суперечить предмету договору та специфіці товару майбутній врожай. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Майбутній врожай так і не був переданий позивачу, у звязку з чим позивач відмовився від договору. Оскільки, як вказано вище, на момент укладання договору врожай (предмет договору) не існував, то й право власності на нього могло перейти до покупця (позивача) лише у момент фактичної передачі товару.

Щодо посилання на те, що згідно з умовами договору позивач мав право самостійно зібрати врожай та йому було передано карту полів майбутнього врожаю, суд зазначає, що матеріали справи не містять карти полів майбутнього врожаю. Зазначена карта навіть не була надана суду для огляду в жодному із удових засідань ані представником позивача, ані представником відповідача. Крім цього, вищевказане є правом, а не обовязком позивача. В той час, як пунктом 2.7. договору на продавця (відповідача у справі) покладено обовязок виростити та самостійно здійснити збирання врожаю, який з моменту закінчення збирання становиться товаром, який належить передати продавцю та продавець несе повну відповідальність за якість товару, що передається.

Поставлене відповідачем просо на загальну суму 157 500,00 грн. сплачено позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 1128 від 21.02.2017 на суму 157 500,00 грн. (а.с. 72).

Контррозрахунку суми позову та арифметичних заперечень до розрахунків позивача відповідач не надав.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відносяться на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, судом розглянуто клопотання відповідача від 06.02.2017 (вх. № 08-06/4383 від 06.02.2017) про призначення судової економічної експертизи, оскільки у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем. 07.08.2015 відповідач на виконання укладеного між сторонами договору поставив позивачу просо на загальну суму 157500,00 грн., яке було отримано останнім, що підтверджується довіреністю № 61 від 07.08.2015 та видатковою накладною № РН-0000031 від 07.08.2015 (а.с. 51, 52, 71). Частина грошових коштів у розмірі 64400,00 грн. була повернута відповідачем позивачу. Таким чином, відповідач виконав свої зобовязання на загальну суму 221 900,00 грн., що перевищує суму договору. Суд зазначає, що у судовому засіданні 27.02.2017 представник позивача пояснив, що дійсно підприємством позивача було отримано просо на суму 157 500,00 грн., яке було повністю оплачено позивачем. На підтвердження вказаного, представником позивача надано платіжне доручення № 1128 від 21.02.2017 на суму 157 500,00 грн. (а.с. 72). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання про призначення судової економічної експертизи не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів виконання умов укладеного договору в повному обсязі.

Судом розглянуто клопотання відповідача № б/н від 20.02.2017 (вх. № 08-06/5498 від 20.02.2017) про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Запорізької області справи № 908/327/17 за позовом ТОВ «Андріївське» до ПП «Мирненський булочно-кондитерський комбінат» про визнання недійсним п. 2.3. договору купівлі-продажу майбутнього врожаю №28/5 від 28.05.2013. ОСОБА_5 клопотання також не підлягає задоволенню, оскільки предметом розгляду справи № 908/327/17 є визнання недійсним п. 2.3. договору купівлі-продажу майбутнього врожаю №28/5 від 28.05.2013, а не договору в цілому. Відповідач не навів обґрунтованих мотивів неможливості розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи.

Позивач проти обох клопотань відповідача заперечував в повному обсязі.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське (72550, Запорізька область, Якимівський район, с. Андріївка, вул. Кірова, 16, , р/р4651 Донецька філія ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 334011) на користь Приватного підприємства Мирненський булочно-кондитерський комбінат (72350, Запорізька область, смт. Мирне, вул. Шкільна, 22; поштова адреса: 72310, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 53, , р/р 401 в АТ «Метабанк» м. Запоріжжя, МФО 313582) відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 193 224 (сто девяносто три тисячі двісті двадцять чотири) грн. 00 коп., втрати від інфляції у розмірі 137 508 (сто тридцять сім тисяч пятсот вісім) грн. 63 коп., судовий збір у розмірі 4 960 (чотири тисячі девятсот шістдесят) грн. 98 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 06.03.2017.