ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 лютого 2017 року Справа № 904/6762/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ (далі - Інспекція),

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2016

зі справи № 904/6762/16

за позовом Інспекції

до комунального закладу "Криворізький психоневрологічний інтернат" Дніпропетровської обласної ради", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області,

про відшкодування шкоди,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада, м. Дніпро;

Дніпропетровська обласна державна адміністрація, м. Дніпро,

ВСТАНОВИВ:

Інспекція звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 11.01.2017 № 3-138-2-3, в якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 зі справи № 904/6762/16, а справу повернути до апеляційного господарського суду для вирішення питання щодо відкриття провадження за апеляційною скаргою.

Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з огляду на таке.

Згідно з частиною четвертою статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до касаційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі та докази сплати судового збору.

До касаційної скарги Інспекції не додано доказів надіслання її копії третім особам, а також матеріали скарги не містять й відміток про її безпосереднє вручення адресатам, що є порушенням вимог частини четвертої статті 111 ГПК України, оскільки треті особи користуються правами і несуть обов'язки сторони у справі (за деякими винятками щодо третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору).

Таку ж правову позицію викладено і в пункті 61 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України".

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі.

За приписами підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставку судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду встановлено 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році з 1 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 1 600 грн.

Матеріали касаційної скарги Інспекції не містять документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Водночас скаржник подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на важке матеріальне становище, а саме на незатвердження Міністерством фінансів України розпису бюджетних призначень відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228 "Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ", у зв'язку з чим лімітні довідки для складання кошторисів до бюджетних установ не доведено. На підтвердження вказаних обставин Інспекцією подано ксерокопію довідки Управління державної казначейської служби України у Жовтневому районі Дніпропетровської області від 13.11.2013 №04-08/2386.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Згідно з частиною другою цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Таку ж правову позицію викладено і в підпункті 3.1 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

За таких обставин згадане клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Враховуючи викладене та керуючись пунктами 3 і 4 частини першої та частиною другою статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 зі справи № 904/6762/16 відхилити.

2. Касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 зі справи № 904/6762/16 повернути Державній екологічній інспекції у Дніпропетровській області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Студенець