ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р.Справа № 922/4640/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Біла Церква Київської області
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Вербівка Харківської області
про стягнення 28782,96грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 10.01.2017

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач), звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі за текстом - відповідач), про стягнення 26780,00грн. простроченого боргу за надані послуги перевезення, 253,13грн. 3% річних, 1749,83грн. інфляційних втрат.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №4/1 від 15.02.2016 в частині оплати наданих послуг перевезення.

21 лютого 2017 року від позивача надійшло письмове пояснення, в якому він уточнив загальну суму позовних вимог, розмір якої фактично складає 28782,96грн., однак в позовній заяві була помилково вказана інша сума - 28529,83грн., а тому просить вважати правильною сумою позову саме 28782,96грн.

Оскільки дані пояснення щодо уточнення загальної суми позову не суперечать вимогам чинного законодавства та не порушують чиїх-небудь прав, вони приймаються судом. У зв'язку з цим, у даній справі розглядаються позовні вимоги про стягнення 28782,96грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, а також надав наявне листування між сторін.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, посилаючись на те, що умови пунктів 3.15, 4.2 договору №4/1 від 15.02.2016 передбачають здійснення відповідачем, як експедитором (агентом), оплати послуг перевезення лише після отримання коштів від замовника такого перевезення. Зазначив, що після часткового надходження коштів від замовника, ТОВ "Триалтранс", він здійснив часткову оплату послуг перевезення, наданих позивачем в розмірі 10386,00грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.01.2017 №951. Інших надходжень грошових коштів від замовника до даного часу не було.

20 лютого 2017 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких він зазначив, що в договорі №4/1 від 15.02.2016 сторони не встановили наслідків невиконання зобов'язання з повідомлення експедитором про неперерахування замовником перевезення грошових коштів. Вказує, що у зв'язку з відсутністю окремої домовленості між позивачем та відповідачем про зобов'язання ФОП ОСОБА_2 провести оплату за здійснене позивачем перевезення у відповідності до заявки №4/1 від 20.07.2016 із власних коштів, грошове зобов'язання, з підстав порушення якого заявлено позов, у ФОП ОСОБА_2 не виникало.

В судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представника позивача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

15 лютого 2016 року між відповідачем, як експедитором, що діє від імені та за рахунок замовника перевезення, та позивачем, як перевізником, укладено договір перевезення вантажів № 4/1 (далі за текстом - Договір), за умовами якого перевізник за плату бере на себе зобов'язання виконувати перевезення вантажів у міжнародному та внутрішньому сполученні.

Сторони визначили, що терміни в Договорі застосовуються в наступному їх значенні: Замовник перевезення - особа (вантажовідправник/вантажоодержувач, замовник-експедитор інш.), з якою експедитором укладено договір транспортного експедирування; Експедитор - сторона Договору, що діє за дорученням від імені та за рахунок замовника перевезення; Перевізник - сторона Договору, яка безпосередньо, та/або за допомогою своїх агентів, інших осіб здійснює перевезення переданого йому вантажу згідно транспортної накладної (СМR) та приймає на себе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення; Заявка - погоджені сторонами умови і вимоги до кожного конкретного перевезення та/або групи перевезень, які необхідно виконати.

Згідно пункту 1.2 Договору в окремих заявках на перевезення вантажу сторони визначають: вид та найменування вантажу; плату за перевезення, дату та місце завантаження/розвантаження; строк (термін) виконання перевезення; інші вимоги та умови кожного конкретного перевезення та / або групи перевезень.

Відповідно до пункту 3.1.5 Договору експедитор прийняв на себе зобов'язання сплачувати перевізнику з отриманих від замовника перевезення грошових коштів плату за перевезення.

За умовами пункту 4.1 Договору розмір плати за послуги перевізника узгоджується сторонами у заявці, оплата послуг перевізника здійснюється протягом 14 банківських днів на підставі отриманих від перевізника оригіналу транспортної накладної з усіма, передбаченими законом відмітками про одержання вантажу вантажоодержувачем без претензій та зауважень, підписаного Акту виконаних робіт і оригіналу рахунку-фактури (вищевказані документи мають бути завірені мокрою печаткою підприємства та підписом відповідальної особи).

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що плата за перевезення, можливі штрафні санкції, неустойки, виставлені перевізником, сплачуються експедитором після надходження на розрахунковий рахунок експедитора грошових коштів на такі виплати від замовника перевезення. При цьому експедитор на вимогу перевізника зобов'язаний повідомляти про затримку оплати в строки, передбачені пунктом 4.1 Договору в разі ненадходження грошових коштів від замовника перевезення і, у разі запиту, підтверджувати банківською випискою таке ненадходження. За окремою угодою сторін або за власним рішенням експедитор оплачує послуги перевізника з власних коштів. В разі ненадходження експедитору грошових коштів від замовника перевезення, перевізник вправі вимагати оплати послуг з перевезення, можливих штрафних санкцій безпосередньо від замовника перевезення.

Пунктом 8.1 Договору сторони узгодили, що він набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016.

20 липня 2016 року сторонами узгоджено заявку №4/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом, яка була підписана сторонами і на підставі якої перевізник взяв на себе зобов'язання надати послуги з перевезення вантажу - вентиляційні системи, 0,85т, 6 палет, 15 метрів за маршрутом завод "Вентс", м.Боярка вул.40-річчя Жовтня, 36 (Україна) - 25100, Brescia (Італія), із узгодженим терміном доставки вантажу - 1 серпня 2016 року до місця розвантаження.

Також, сторонами було досягнуто згоди щодо вартості транспортних послуг за перевезення вантажу, за вказаною вище заявкою, яка складає 26780,00грн.

Виконання перевізником своїх зобов'язань за Договором та заявкою №4/1 підтверджується товарно-транспортною накладною CMR 251033.

Як вказує позивач, він на виконання пункту 4.1 Договору надіслав рекомендованим листом на адресу відповідача рахунок на оплату від 01.08.2016 за №01/08-16 за надання послуг з перевезення вантажів в сумі 26780,00грн., а також оригінал товарно-транспортної накладної та Акту наданих послуг від 01.08.2016 за №01/08-16, який був отриманий замовником 12.08.2016.

Відповідач, ані у відзиві, ані у письмових поясненнях не висловив заперечень щодо отримання вказаних документів від позивача саме 12.08.2016.

Таким чином, послуги перевезення мали бути оплачені протягом 14 банківських днів з моменту отримання цих документів, тобто не пізніше 02.09.2016.

Відповідач послуги перевезення не оплатив, у зв'язку з чим, позивач направив на його адресу претензію №07/10-16 від 07.10.2016, в якій просив сплатити заборгованість в розмірі 26780,00грн.

Відповідач залишив дану претензію без реагування, послуги перевезення не оплатив, у звязку з чим позивач звернувся до господарського суд з даним позовом, у якому просив стягнути на свою користь 26780,00грн. основного боргу за надані послуги перевезення, 253,13грн. 3% річних, 1749,83грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи підтверджують надання позивачем згідно умов Договору та заявки №4/1 від 20.07.2016 послуг перевезення на суму 26780,00грн., що не оспорюється відповідачем.

Після порушення провадження у даній справі відповідач частково погасив заборгованість сплативши позивачу10386,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №951 від 23.01.2017.

У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне припинити провадження в частині позовних вимог про стягнення 10386,00грн. основного боргу на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Щодо іншої частини заборгованості відповідач проти позову заперечує з посиланням на умови пунктів 3.1.5 та 4.2 Договору.

Суд відхиляє дані доводи відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вказаній нормі, відповідач не довів факту нездійснення повної оплати з боку замовника перевезення, яким згідно заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 21.07.2016 є ТОВ "Триалтранс". Зокрема, належними доказами нездійснення замовником перевезення платежів можуть бути банківські виписки про рух коштів на рахунках відповідача за період після підписання заявки від 21.07.2016. Не надано відповідачем і будь-якого листування з ТОВ "Триалтранс" щодо неоплати ним послуг перевезення за цією заявкою в повному обсязі.

Не доведено відповідачем і факту повідомлення позивача про затримку оплати з боку замовлення перевезення, а тому у позивача були відсутні будь-які підстави вимагати оплату наданих послуг перевезення з ТОВ "Триалтранс".

Крім того, ТОВ "Триалтранс" не є стороною за договором перевезення, а тому не приймало на себе будь-яких зобов'язань перед позивачем. Відсутні такі зобов'язання і в заявках №4/1 від 20.07.2016 та від 21.07.2016.

Фактично, оскільки Договір за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу, відповідач виступає у спірних правовідносинах з позивачем саме як відправник вантажу, а тому має нести обов'язок щодо оплати послуг перевезення.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивач правомірно звернувся з позовом саме до відповідача.

Також, суд звертає увагу, що відповідач отримав грошові кошти від замовника перевезення в розмірі 15700,00грн. ще 26.07.2016, що підтверджується наданим ним платіжним дорученням №1495 від 26.07.2016. Натомість, не здійснив відповідного платежу на користь позивача у строки, передбачені пунктом 4.1 Договору, а перерахував йому суму в розмірі 10386,00грн. лише після порушення провадження у даній справі. Зазначене свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання договірних зобов'язань, передбачених пунктом 4.2 Договору, як з власних грошових коштів так і за рахунок коштів замовника перевезення, що є неправомірним.

До того ж, пунктом 6.1 Договору сторони узгодили, що сторона, яка одержала претензію, зобов'язана розглянути її і відповісти по суті претензії (підтвердити згоду на повне або часткове задоволення, або повідомити про повну або часткову відмову в її задоволенні) не пізніше семи робочих днів з дати отримання претензії. У разі відмови від зобов'язання надати письмову відповідь на претензію та/або перевищення строків її розгляду, встановлених Договором, сторона-одержувач претензії вважається такою, що погодилась з усіма вимогами, висунутими в претензії.

Відповідач, отримавши 12.10.2016, претензію позивача №0710-16 від 07.10.2016 залишив її без будь-якого реагування, у зв'язку з чим, відповідно до вищевказаного пункту 6.1 Договору, він вважається таким, що погодився з усіма вимогами, висунутими в претензії.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 16394,00грн. основного боргу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми, позивач нарахував відповідачу 253,13грн. 3% річних, які нараховані за період з 26.08.2016 по 19.12.2016, та 1749,83грн. інфляційних втрат за період вересень-листопад 2016 року.

Перевіривши розрахунки вказаних сум, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено дату початку прострочення оплати заборгованості, оскільки при обчислені 14 денного строку оплати, встановленого пунктом 4.1 Договору, ним використані календарні, а не банківські дні.

Фактично ж відповідач мав оплатити послуги перевезення не пізніше 02.09.2016 включно. Відповідно, прострочення платежу почалося з 03.09.2016.

У зв'язку з цим, судом здійснено перерахунок суми 3% річних, відповідно до якого дана вимога підлягає частковому задоволенню в розмірі 237,72грн. за період з 03.09.2016 по 19.12.2016.

Між тим, неправильне визначення дати початку заборгованості не вплинуло на розрахунок інфляційних втрат, оскільки позивачем здійснено їх нарахування, починаючи з вересня 2016 року. Отже, позовна вимога про стягнення 1749,83грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне покласти судові витрати в повному обсязі на відповідача, оскільки спір у даній справі, виник внаслідок неналежного виконання ним своїх договірних зобов'язань.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 код НОМЕР_2) 16394,00грн. основного боргу, 237,72грн.грн. 3% річних, 1749,83грн. інфляційних втрат, 1378,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині вимог про стягнення 15,41грн. 3% річних відмовити.

В частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 10386,00грн. провадження у справі припинити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 27.02.2017 р.

Суддя М.В. Калантай