РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017Справа №910/13285/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвагон"

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін:

від позивача: Дарда С.С. - представник за довіреністю від 02.11.2016 року

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 25 січня 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У липні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвагон" (відповідач) про стягнення 1 035 000,00 російських рублів основного боргу, що еквівалентно 400 131,00 грн. станом на 11.07.2016 року.

Позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 675 000,00 руб основного боргу, що еквівалентно 260 955,00 грн. станом на 11.07.2016 року. Відповідна заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору транспортного експедирування №75-3ТЕ від 12.05.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/13285/16. Розгляд справи призначено на 24.10.2016 року. Для належного повідомлення відповідача про розгляд справи зобов'язано позивача надати суду нотаріально засвідчені переклади на російську мову копії ухвали Господарського суду міста Києва від 22.07.2016 про порушення провадження у справі № 910/13285/16 в двох примірниках в строк до 15.08.2016 року. Провадження у справі зупинено.

10.08.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли документи, витребувані ухвалою суду, які були направлені судовим дорученням про вручення процесуальних документів Арбітражному суду Красноярського Краю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 року провадження у справі поновлено.

У судове засідання, призначене на 24.10.2016 року, представник відповідача не з'явився.

Представник позивача в судове засідання з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 року розгляд справи відкладено на 25.01.2017 року. Для належного повідомлення відповідача про розгляд справи зобов'язано позивача надати суду нотаріально засвідчені переклади на російську мову копії ухвали Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 року про відкладення розгляду справи в трьох примірниках в строк до 14.11.2016 року. Провадження у справі зупинено.

11.11.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли документи, витребувані ухвалою суду, які були направлені судовим дорученням про вручення процесуальних документів Арбітражному суду Красноярського Краю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 року провадження у справі поновлено.

У судове засідання, призначене на 25.01.2017 року, представник відповідача не з'явився. Представник позивача в судове засідання з'явився.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2015 року між позивачем (експедитор) та відповідачем (замовник) укладено договір транспортного експедирування №75-3ТЕ (далі - договір), відповідно п.1.1. якого замовник доручає, а експедитор зобов'язується від свого імені та за рахунок замовника здійснити транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів залізничним транспортом по території України, країн СНД та інших держав.

Згідно з п. 3.1. договору замовник здійснює 100% передплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку від експедитора.

Оплата по даному договору здійснюється в російських рублях (п.3.3. договору).

У п. 3.7. договору зазначено, що до 15 числа місяця, наступного за звітним, експедитор надає повний пакет документів (акт виконаних робіт, податкова накладна, протокол погодження договірної ціни).

Замовник зобов'язаний при отриманні копій документів, зазначених в п. 3.7. даного договору, розглянути їх та, за відсутності мотивованих заперечень, підписати акт приймання-передачі наданих послуг (п.3.9. договору).

Згідно п. 6.4. договору у разі неможливості вирішення спорів шляхом переговорів зацікавлена особа звертається для вирішення спору до Господарського суду міста Києва.

На виконання умов Договору відповідно до заявок відповідача, позивачем було виставлено останньому рахунки №3681 від 24.12.2015 року на суму 560 000,00 руб., №668 від 29.03.2016 року на суму 484 000,00 руб., №1067 від 05.05.2016 року на суму 308 000,00 руб., №1069 від 05.05.2016 року на суму 44 000,00 руб.

Загальна вартість наданих позивачем послуг за договором становить 1 035 000,00 руб., що підтверджується актами виконаних робіт (наданих послуг), підписаними сторонами та скріпленими їх печатками:

- від 21.03.2016 року на суму 560 000,00 руб. за березень 2016 року;

- від 21.04.2016 року на суму 484 000,00 руб. за квітень 2016 року;

- від 02.06.2016 року на суму 308 000,00 руб. за червень 2016 року;

- від 02.06.2016 року на суму 44 000,00 руб. за червень 2016 року.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період з 2015 року по 2016 рік, підписаного сторонами та скріпленими їх печатками, заборгованість відповідача за договором транспортного експедирування №75-3ТЕ від 12.05.2015 року станом на 02.06.2016 року становить 1 035 000,00 руб.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №636 від 07.06.2016 року про сплату 1 035 000,00 руб. заборгованості за договором транспортного експедирування №75-3ТЕ від 12.05.2015 року.

Як вбачається з банківських виписок по рахунку позивача від 06.09.2016 року, 17.10.2016 року, 19.10.2016 року відповідачем було здійснено часткову оплату наданих послуг за договором в розмірі 360 000,00 руб.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов'язань за договором транспортного експедирування №75-3ТЕ від 12.05.2015 року щодо своєчасної оплати наданих послуг, у зв'язку з чим просить стягнути з останнього заборгованість у розмірі 675 000,00 руб., що еквівалентно 260 955,00 грн. станом на 11.07.2016 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору, в період з березня 2016 року по червень 2016 року позивачем було надано послуги пов'язані з перевезенням вантажу залізничним транспортом на загальну суму 1 035 000,00 руб., що підтверджується актами виконаних робіт (наданих послуг), підписаними сторонами та скріпленими їх печатками від 21.03.2016 року на суму 560 000,00 руб. за березень 2016 року, від 21.04.2016 року на суму 484 000,00 руб. за квітень 2016 року, від 02.06.2016 року на суму 308 000,00 руб. за червень 2016 року, від 02.06.2016 року на суму 44 000,00 руб. за червень 2016 року.

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію акту звірки взаємних розрахунків за період з 2015 року по 2016 рік (акт підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками позивача та відповідача), відповідно до якого заборгованість відповідача за договором транспортного експедирування №75-3ТЕ від 12.05.2015 року станом на 02.06.2016 року становить 1 035 000,00 руб.

Згідно з ч. 1 ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно ч. 2 ст.12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з банківських виписок по рахунку позивача від 06.09.2016 року, 17.10.2016 року, 19.10.2016 року відповідачем було здійснено часткову оплату наданих послуг за договором в розмірі 360 000,00 руб.

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч п.3.1. договору своє зобов'язання зі своєчасної оплати наданих послуг в повному обсязі не виконав, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 675 000,00 руб.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості наданих послуг за договором, відповідно до п. 3.1. останнього настав, приймаючи до уваги, те що доказів оплати наданих послуг в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за договором транспортного експедирування №75-3ТЕ від 12.05.2015 року в розмірі 675 000,00 руб.

Частиною 2 ст.49 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Беручи до уваги те, що позивач був змушений звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права внаслідок несплати відповідачем суми заборгованості в досудовому порядку, тобто внаслідок неправильних дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвагон", що призвело до судового розгляду справи № 910/13285/16, а заява позивача про зменшення позовних вимог обгрунтована частковою сплатою відповідачем заборгованості за договором транспортного експедирування №75-3ТЕ від 12.05.2015 року після звернення позивача до суду та порушення провадження у справі, Господарський суд міста Києва вважає за доцільне витрати позивача зі сплати судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвагон" (660013, Росія, м. Красноярськ, вул. Тамбовська, 5, стр. 18, оф. 401, код 875) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна" (03062, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 67, ідентифікаційний код 35122124) грошові кошти: 675 000,00 руб. (шістсот сімдесят п'ять тисяч російських рублів) основного боргу, що еквівалентно 260 955,00 грн. (двісті шістдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять гривень), та 6 001,97 грн. (шість тисяч одна гривня 97 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. Копію рішення направити відповідачу у справі №910/13285/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.02.2017 року.

СуддяЮ.В. Цюкало