РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017Справа №910/22907/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ ГЛОРІЯ» до товариства з обмеженою відповідальністю «КУШНЕР» про стягнення 830 000, 00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Тараненко Я.Ю. (довіреність № б/н від 03.01.2017);

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІТ ГЛОРІЯ» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «КУШНЕР» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 830 000, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.02.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки продукції № 100216. На підставі вказаного договору позивачем своє грошове зобов'язання виконано в повному обсязі та перераховано грошові кошти як попередню оплату за продукцію у розмірі 830 000, 00 грн. Відповідач своє зобов'язання з поставки товарів не виконав, продукцію позивачу не поставив, у зв'язку з чим позивач звернуся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 830 000, 00 грн, перераховані позивачем в якості попередньої оплати за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22907/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 10.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 розгляд справи відкладено на 24.01.2017 у зв'язку з нез'явленням представника відповідача у судове засідання.

23.01.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

23.01.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що оплачений позивачем товар поставив, зобов'язання за договором поставки виконав у повному обсязі, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 розгляд справи відкладено на 08.02.2017.

06.02.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи та про відкладення розгляду справи.

У зв'язку з перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному, судове засідання з розгляду даної справи 08.02.2017 не відбулося.

Враховуючи те, що суддя Карабань Я.А. повернувся з лікарняного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2017, суд призначив розгляд даної справи на 22.02.2017.

У судове засідання, призначене на 22.02.2017 представник позивача не з'явився, вимог попередніх ухвал суду не виконав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу завчасно, а саме: 13.02.2017.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, подав документи для долучення до матеріалів справи, надав пояснення по суті спору та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Крім того, відповідачем подано до суду копію ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2017 у справі № 361/336/17 на підставі якої Броварським відділом поліції головного управління Національної поліції в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ТОВ «ІТ ГЛОРІЯ» щодо заволодіння останнім майном ТОВ «КУШНЕР» на загальну суму 830 000, 00 грн.

У судовому засіданні 22.02.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення уповноваженого представника відповідача, судом встановлено таке.

10.02.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «КУШНЕР» (далі по тексту - постачальник, відповідач, ТОВ «КУШНЕР») та товариством з обмеженою відповідальністю «ІТ ГЛОРІЯ» (далі по тексту - покупець, позивач, ТОВ «ІТ ГЛОРІЯ») був укладений договір поставки продукції № 100216 (далі по тексту - договір) відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонам формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв'язком, усно тощо) (п. 1 частини І договору).

Відповідно до п. 2 частини І договору під терміном продукція у договорі сторони розуміють пиво в пляшках, банках та кегах, напої безалкогольні, напої слабоалкогольні, мінеральні води, мінеральні води ароматизовані, воду питну, що вироблені ПАТ «ОБОЛОНЬ», ДП ПАТ «ПИВОВАРНЯ ЗІБЕРТА», ПАТ «ОХТИРСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД», ПАТ «КРАСИЛІВСЬКЕ», ПАТ «БЕРШАДСЬКИЙ ПИВО КОМБІНАТ» та ПАТ «СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ ПИВО БЕЗАЛКОГОЛЬНИЙ ЗАВОД». Продукція, що поставляється повинна відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним стандартам і правилам, встановленим діючим законодавством України, що підтверджується сертифікатами відповідності та якості.

У випадку наявності передоплати на відвантаження продукції, постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції не пізніше одного робочого дня з моменту надходження замовлення від покупця. За домовленістю сторін, строк доставки продукції може бути змінений в кожному окремому випадку поставки продукції.

Згідно з п. 6 частини І договору договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31 грудня 2016 року. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін письмово не повідомить про своє бажання розірвати цей договір або між сторонами не буде укладений новий договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Продукція відпускається постачальником за вільновідпускними цінами, які зазначаються в накладній (п. 1 частини ІІІ договору).

Пунктом 3 частини ІІІ договору встановлено, що відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати, після зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

На виконання своїх зобов'язань за договором позивач здійснив перерахунок грошових коштів у загальному розмірі 830 000, 00 грн як оплату за продукцію за договором від 10.02.2016 № 100216, що підтверджується випискою з АТ «УКРСИББАНК» з 19.02.2016 по 22.02.2016 на суму 535 000, 00 грн, з 25.02.2016 по 26.02.2016 на суму 110 000, 00 грн, з 26.02.2016 по 29.02.2016 на суму 185 000, 00 грн, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Однак, як стверджує позивач, відповідач не здійснив позивачу поставку товарів, вартість яких була сплачена позивачем на суму 830 000, 00 грн, у зв'язку з цим, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача вищевказану суму попередньої оплати товарів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З огляду на викладене, даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та доказів, наданих відповідачем, останнім здійснено поставку товарів на загальну суму 830 000, 00 грн (на підставі замовлень позивача), що підтверджується видатковими накладними від 26.02.2016 № 6541 на суму 92 666, 40 грн, від 25.02.2016 № 6465 на суму 51 108, 32 грн, від 19.02.2016 № 5430 на суму 96 070, 80 грн, від 25.02.2016 № 6466 на суму 58 891, 68 грн, від 26.02.2016 № 6542 на суму 92 333, 60 грн, від 19.02.2016 № 5432 на суму 101 974, 00 грн, від 19.02.2016 № 5435 на суму 90 116, 40 грн, від 19.02.2016 № 5437 на суму 102 498, 00 грн, від 19.02.2016 № 5438 на суму 70 328, 40 грн, від 19.02.2016 № ВН*-К05439 на суму 74 012, 40 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками позивача та відповідача, належним чином засвідчені копії яких долучено відповідачем до матеріалів справи, а оригінали оглянуто судом у судовому засіданні.

Зазначене також підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за лютий 2016 року, складеного, підписаного та скріпленого відбитками печаток сторін, належним чином засвідчена копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи, а оригінал оглянуто судом у судовому засіданні

Окрім того, ухвалами Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 та 09.02.2017 судом було викликано у судові засідання керівника товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ - ГЛОРІЯ» ОСОБА_2 для надання пояснень по справі та/або спростування доказів, наданих відповідачем, проте ОСОБА_2 у судове засідання 22.02.2017 не з'явився, про поважність причин нез'явлення в судове засідання суд не повідомив, доказів щодо спростування доводів відповідача та своїх пояснень не надав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 830 000, 00 грн, які позивач сплатив відповідачу є оплатою за товар, який відповідач поставив позивачу за вищезазначеними видатковими накладними.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, беручи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту невиконання відповідачем свого обов'язку з поставки товару, за який позивач сплатив грошові кошти у розмірі 830 000, 00 грн у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ ГЛОРІЯ» до товариства з обмеженою відповідальністю «КУШНЕР» про стягнення 830 000, 00 грн як попередньої оплати товару задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ ГЛОРІЯ» відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06 березня 2017 року.

Cуддя Я.А. Карабань