ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа № 911/115/17

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 58 078,63грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача - ОСОБА_1 (паспорт); ОСОБА_3 (довіреність б/н від 08.12.2016);

від відповідача - ОСОБА_2 (паспорт).

СУТЬ СПОРУ: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1В.) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2І.) про стягнення 58 078,63грн у т.ч.:

- 22800грн основна заборгованість;

- 20 954,14грн пеня за період з 01.10.2014 по 31.12.2016;

- 12 745,20грн збитки від інфляції за період з 01.10.2014 по 31.12.2016;

- 1 579,29грн проценти за період з 01.10.2014 по 31.12.2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідачем порушено свої зобовязання за договором про надання послуг б/н від 12.09.2014, в частині оплати за надані послуги.

Відповідач у справі ФОП ОСОБА_2 у своєму відзиві вказує на те, що позовні вимоги вважає не обґрунтованими, незаконними та таким, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано відповідачу послуг, що були предметом договору про надання послуг б/н від 12.09.2014, відповідно відповідач стверджує про те, що в нього не насстав обовязок щодо оплати таких послуг.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.09.2014 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір про надання послуг (а.с.10-10, зворот).

Відповідно до п. 1.1 договору, за завданням замовника виконавець надає замовнику обумовлені послуги в обсягах та на умовах, визначених вказаним договором.

Згідно п. 1.2 договору, за вказаним договором виконавець надає замовнику такі послуги: консультації з питань оформлення документації різного роду, що охоплюють поточну, минулу, перспективну діяльність замовника; оформлення декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва гаражів-боксів по вул. М. Грушевського, 2-Б, в м. Бровари та реєстрація її і інспекції ДАБК України; виказування незалежної професійної думки у формі порад та розяснень економіко-правових ситуацій, як і виникають в ході діяльності замовника; консультаційні послуги надаються замовнику за його письмовим або усним запитом.

Як визначено розділом 2 договору, до прав та обовязків замовника віднесено якісно та вчасно надавати передбачені у п. 1.2 договору послуги та отримувати за послуги оплату чи винагороду, авансові внески і розмірах і строки, передбачені договором.

Відповідно до п. 4.1 договору, вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання по результатам кожного календарного місяця або по завершенню виконання послуг.

Замовник зобовязаний оплатити визначену вартість послуг у строк з моменту повного завершення виконання робіт виконавцем (п. 4.2 договору).

Згідно п. 4.3 договору, за виконання робіт та послуг замовник сплачує виконавцю винагороду або здійснює оплату у розмірі 68 500,00грн.

Відповідно до п. 4.4 договору, сума авансового внеску за виконання робіт та послуг становить 100% від суми загальної винагороди, тобто 68500,00грн, і сплачується замовником в момент або одразу після підписання вказаного договору.

Вказаний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Як встановлено судом, відповідно до умов укладеного договору відповідачем 15.09.2014 сплачено на рахунок позивача 45 700,00грн за оформлення декларації, що підтверджується випискою з рахунку (а.с.14) та платіжним дорученням від 15.09.2014 (а.с.31), про що не заперечується сторонами у даній справі.

Крім того, судом зясовано, що між сторонами не узгоджувалась кошторисна документація щодо вартості окремих послуг так само як і не визначалась вартість послуг за фактом їх надання, як це передбачено п. 4.1 договору, отже визначити вартість конкретної роботи не є можливим.

У судовому засіданні позивач ФОП ОСОБА_1 пояснив, що за проханням відповідача, яке той обґрунтував відсутністю коштів, він погодився несплачену авансом суму отримати після виконання робіт, а саме оформлення декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва гаражів-боксів по вул. М. Грушевського, 2-Б, в м. Бровари та реєстрація її і інспекції ДАБК України та приступив до виконання цієї роботи. Таким чином, суд вважає, що між сторонами була додатково встановлена домовленість щодо порядку оплати робіт.

Як зазначає позивач у позовній заяві, він виконав свою роботу, а саме надав відповідачу послуги щодо оформлення декларації про початок виконання будівельних робіт, а отже на підставі п. 4.2 договору відповідач зобовязаний оплатити визначену вартість послуг у строк з моменту повного завершення виконання надання вищевказаної послуги.

На підтвердження зазначеного позивачем надано суду декларацію про початок будівельних робіт (а.с.11), яка зареєстрована 01.10.2014 за №КС78 (а.с.13).

Проте, як вказує відповідач наказом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області № 25 від 13.02.2015 (а.с.32), виготовлену та зареєстровану позивачем декларацію від 01.10.2014 за №КС78 скасовано.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 889 ЦК України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Як визначено ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно ст. 889 ЦК України, замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 891 ЦК України, у разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов'язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку що позивачем не надано відповідачу належним чином послуги з оформлення декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва гаражів-боксів по вул. М. Грушевського, 2-Б, в м. Бровари та реєстрація її і інспекції ДАБК України, позаяк зареєстрована ним декларація скасована.

Суд не може прийняти до уваги, пояснення позивача щодо передачі йому відповідачем невірних даних, що стало причиною скасування декларації, оскільки такі факти не підтвердженні документально (актами прийому-передачі, переліком документації, тощо).

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до п. 4.2 укладеного між сторонами договору зобовязання замовника щодо оплати послуг виникає у (замовника) відповідача з моменту повного завершення виконання робіт.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 22 800,00грн осоновного боруг є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не підтверджено документально факту надання відповідачу послуг за договором про надання послуг від 12.09.2014.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 12 745,20грн втрат від інфляції за період жовтень 2014 грудень 2016 та 1579,29грн 3% річних за період з 01.10.2014 по 31.12.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, враховуючи що позивачем не обґрунтовано підстав для стягнення з відповідача основного боргу, суд відповідно відмовляє у вимогах про стягнення з відповідача 12 745,20грн втрат від інфляції та 1579,29грн 3% річних.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 20 954,14грн пені.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

До видів неустойки відповідно до ст. 549 ЦК України, віднесено штраф та пеня.

При цьому, згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Проте, суд зазначає, що в даному випадку позивачем не доведено факту надання обумовлених договором послуг, та відповідно обовязку відпловідача оплатити такі послуги.

У звязку з чим, у суду вісутні підстави для стягнення з відповідача 20 954,14грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити

Повне рішення складено 09.03.2017

Суддя С.І. Чонгова