ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Справа № 910/5516/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс"
на постанову відКиївського апеляційного господарського суду 21.12.2016
у справі Господарського суду№ 910/5516/16 міста Києва
за позовомПриватного підприємства "Прогресфарм"
до1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5
про встановлення нікчемності правочинів

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача повідомлений, але не з'явився;
- відповідачів - третьої особи 1. ОСОБА_6; 2. ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9;
ВСТАНОВИВ:

28.03.2016 Приватне підприємство "Прогресфарм" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" про встановлення нікчемності: договору про відступлення права вимоги № 20/03-15/1 від 20.03.2015; договору про відступлення права вимоги № 20/03-15/2 від 20.03.2015; договору про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 у справі № 910/5516/16 (суддя Привалов А.І.) відмовлено у позові.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 у справі № 910/5516/16 (колегія суддів у складі: Скрипка І.М. - головуючий суддя, судді Михальська Ю.Б., Тищенко Т.І.) рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 у справі № 910/5516/16 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Встановлено нікчемність договору про відступлення права вимоги №20/03-15/1, укладеного 20.03.2015 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 469. Встановлено нікчемність договору про відступлення права вимоги №20/03-15/2, укладеного 20.03.2015 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 470. Позов в частині встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги б/н, укладеного 20.03.2015 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" залишено без розгляду.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 у справі № 910/5516/16, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" надало відзив на касаційну скаргу, в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 у справі № 910/5516/16 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Подане представником ОСОБА_5 клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі № 826/171/17, судом касаційної інстанції відхиляється через невідповідність приписам ст. 79 ГПК України, оскільки не свідчить про неможливість здійснення касаційного перегляду судових рішень у даній справі в порядку, визначеному ст. ст. 1115, 1117 ГПК України.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що договори про відступлення права вимоги №№ 20/03-15/1, 20/03-15/2 від 20.03.2015 та договір про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015 є нікчемними, оскільки вказані договори, в порушення вимог ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", укладались органами управління банку після призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь". Крім того, позивач зазначив, що дані договори були укладенні не в нотаріальній формі.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2015 у справі № 758/7644/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21.09.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016, було відмолено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ "Банк "Київська Русь", ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" за участю третіх осіб Приватного підприємства "Прогресфарм", Товариства з обмеженою відповідальністю "Деніс фарма", Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія" ЛТД, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про визнання недійсними, зокрема, договору про відступлення права вимоги № 20/03-15/1, укладеного 20.03.2015 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та договору про відступлення права вимоги № 20/03-15/2, укладеного 20.03.2015 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс", встановлення нікчемності яких є предметом розгляду даної справи № 910/5516/16.

Разом з тим, апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого господарського суду, прийшов до протилежного висновку - про наявність підстав для часткового задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, з огляду на таке.

За приписами встановленими в ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснено у п. 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Спеціальним законом, яким унормовано процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацію банків, є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно із яким тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 2 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції чинній на момент укладення спірних договорів) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно із пункт 3.3 глави 3 розділу II Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893 (у редакції, чинній на час укладення спірних договорів) Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

За пунктом 3.6 глави 3 розділу II Положення з дня призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію: - призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради, правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту); - виконавчою дирекцією Фонду надається доручення уповноваженому структурному підрозділу Фонду організувати повідомлення банків, Державної служби фінансового моніторингу України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Міністерство фінансів України, Державну фіскальну службу України, Міністерство внутрішніх справ України, Державну виконавчу службу України, Генеральну прокуратуру України, Службу безпеки України, Пенсійний Фонд України, спеціалізовані небанківські іпотечні фінансові установи другого рівня, про здійснення Фондом тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію. Повідомлення направляються Фондом від імені Фонду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 ПАТ "Банк "Київська Русь" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду рішенням від 19 березня 2015 року № 61 запровадила тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня до 19 червня 2015 року; призначила уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь", яка приступає до виконання обов'язків 20 березня 2015 року відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Положеннями ч. 3 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції чинній на момент укладення спірних договорів) передбачено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд встановивши, що під час укладення 20 березня 2015 року спірних договорів відступлення прав вимоги № № 20/03-15/1, 20/03-15/2 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "ФК "Фактор Плюс" повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради, правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту) були призупинені відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", дійшов правомірного висновку про те, що ці договори є нікчемними відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частин першої, третьої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" міститься у постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1474цс16, від 20.01.2016 у справі № 6-3133цс15.

Зважаючи на зазначене, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції обгрунтовано застосував норми частин першої, третьої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та правомірно встановив нікчемність договорів відступлення прав вимоги № № 20/03-15/1, 20/03-15/2 від 20.03.2015, укладених між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "ФК "Фактор Плюс".

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що апеляційний господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову в частині встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги б/н, укладеного 20.03.2015 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

У п. 4.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК України) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов: - додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання; - витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті; - позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК України) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність. Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем при поданні позову не було надано належним чином завіреної копії договору про відступлення права вимоги б/н, укладеного 20.03.2015 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс".

Місцевий господарський суд не з'ясував причин неподання позивачем копії зазначеного договору, нікчемність якого він просить встановити.

Як вбачається із матеріалів справи, судом апеляційної інстанції було зобов'язано позивача надати суду належним чином завірену копію договору про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс".

Водночас, позивачем не було подано копію договору про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015, укладеного між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та не повідомлено про причини неподання, не направлено свого представника в судове засідання, призначене на 21.12.2016.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що судом апеляційної інстанції правомірно залишено без розгляду позов в частині встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги б/н, укладеного 20.03.2015 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, про те, що апеляційний господарський суд, в порушення вимог ст. 35 ГПК України, не прийняв до уваги факти встановлені рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2015 у справі № 758/7644/15-ц, зокрема, щодо відсутності підстав для визнання недійсними спірних договорів, відхиляються колегією суддів суду касаційної інстанції, оскільки Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 02.03.2016 залишаючи без змін рішення Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2015 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21.09.2015 у справі № 758/7644/15-ц про відмову у позові, виходив з того, що ОСОБА_5 не є стороною оскаржуваних договорів; при цьому, в зазначеній ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що органи управління банку 20.03.2015 не мали будь-яких повноважень в силу імперативності ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі й стосовно вчинення правочинів (договорів) у цей день.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 у справі № 826/22323/15, відповідно до якої визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення ПАТ "Банк Київська Русь" до категорії неплатоспроможних, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Київська Русь", були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судом висновків. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Всі інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого або постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів суду касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 у справі № 910/5516/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ