ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 року Справа № 5013/1507/12

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: Федіченко О.П., представник, довіреність №126 від 10.02.2017 р.;

від ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери": Кобець Р.Ю., представник, довіреність №б/н від 05.12.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Правова група "Побережнюк і партнери" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 20.01.2017р.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Правова група "Побережнюк і партнери" від 21.11.2016р. про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №5013/1507/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані", м.Київ

до Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Кропивницький

про стягнення 81152,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 20.01.2017р. у справі №5013/1507/12 (суддя Наливайко Є.М.) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Правова група "Побережнюк і партнери" від 21.11.2016р. про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №5013/1507/12 відмовлено.

Означена ухвала місцевого господарського суду вмотивована тим, що матеріалами справи не було підтверджено належними доказами правомірності передачі права грошової вимоги за договором поставки №18/10-10/15 від 18.10.2010р. до заявника - ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери", у зв'язку з чим господарський суд не встановив підстав для заміни сторони виконавчого провадження ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" на ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери".

Заявник (ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери"), не погодившись з ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 20.01.2017р. у справі №5013/1507/12 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що означена ухвала є такою, що прийнята судом за грубого порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просить цю ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" про заміну сторони у виконавчому провадженні, а саме замінити стягувача - ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" у виконавчому провадженні 37678677 (зведене виконавче провадження №27768899) на правонаступника - ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери".

Апеляційна скарга обґрунтована посиланнням заявника на те, що договори про відступлення права вимоги від 31.10.2016р. недійсними або розірваними у встановленому законом порядку, в тому числі і судом, не визнані, отже в силу ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому суд першої інстанції безпідставно послався, що до ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" не перейшло право вимоги. Також заявник вказує на те, що судом порушені вимоги ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, бо не взяті до уваги доводи заявника у справі, не дотриманий принцип рівності та змагальності сторін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.02.2017р. апеляційна скарга ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2017р. у справі №5013/1525/12 прийнята до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді - Подобєд І.М.., суддів Широбокової Л.П. та Орєшкіної Е.В., а розгляд справи призначений у судовому засіданні на 20.02.2017р. о 12.00 год.

За клопотаннями ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" розгляд справи в судовому засіданні 20.02.2017р. призначений в режимі відеоконференції із забезпеченням її проведення в Київському апеляційному господарському суді.

Позивач (ТОВ Кліносол Трейдінг Компані") в судове засідання 20.02.2017р. не з'явився, участі свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, належне повідомлення сторони підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями.

Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 20.02.2017р. в режимі відеоконференції заслухано пояснення представника заявника (апелянта), який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні 20.02.2017р. проти апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду від 20.01.2017р. залишити в силі. Зазначив, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про недоведеність виникнення у заявника права кредитора за договорами поставки, оскільки не підтверджено перехід такого права до ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" на момент укладення з останнім договору відступлення права вимоги №31/10-04 від 31.10.2016р. Крім того, наступне відступлення права вимоги за договором факторингу, якщо договором факторингу допускається таке, має бути здійснене у формі договору факторингу. Разом з тим, на думку відповідача, договір про відступлення права вимоги №31/10-04 не відповідає нормам ч. 3 ст. 1079 Цивільного кодексу України щодо вимог до суб'єктивного складу сторін, бо докази на право здійснення факторингових операцій ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" відсутні.

Зважаючи на неявку представника позивача, неякісний зв'язок під час проведення відеоконференції, необхідність надання скаржником для огляду в судовому засіданні оригіналів документів, на які він посилається як на підставу своїх вимог, з метою повного з'ясування фактичних обставин справи щодо спірних правовідносин і забезпечення законних прав та інтересів усіх учасників судового процесу, строк вирішення спору за клопотанням відповідача був продовжений на 15 днів, а розгляд апеляційної скарги був відкладений в судовому засіданні на 06.03.2017р. о 15:30 год., яке ухвалено судом провести у звичайному режимі.

В судовому засіданні 06.03.2017р. представник апелянта надав пояснення суду по суті апеляційної скарги та надав для огляду у судовому засіданні оригінал договору віступлення права вимоги №31/10-04 від 31.10.2016р. та додаткову угоду №1 від 31.10.2016р., просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.03.2017р. підтримав свої заперечення щодо апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 06.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників заявника (апелянта) та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 14.11.2012р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м Кіровоград боргу за договором поставки №18/10-10/15 від 18.10.2010р. - 68 339,2 грн. основного боргу за договором поставки №18/10-10/15 , 5310,85 грн. неустойки, 4016,14 грн. 3% річних та 3485,34 грн. інфляційного збільшення, з покладенням на відповідача витрат на оплату судового збору в розмірі 1623,05 грн.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 25.12.2012 провадження у справі 5013/1507/12 в частині стягнення 5310,85 неустойки, 4016,14 грн. 3% річних та 3485,34 грн. інфляційних втрат припинено у зв'язку з відмовою позивача та в частині стягнення 68339,92 грн. припинено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з затвердженням Мирової угоди від 13.12.2012, укладеної між позивачем та відповідачем.

За умовами затвердженої Мирової угоди, відповідач зобов'язався та гарантував сплату на користь позивача суми основного боргу у розмірі 68 339,92 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, вказаний нижче у Мировій угоді, за наступним графіком погашення:

- до 30 січня 2013 року відповідач погасить 13 667 грн. 98 коп.;

- до 28 лютого 2013 року відповідач погасить 13 667 грн. 98 коп.;

- до 30 березня 2013 року відповідач погасить 13 667 грн. 98 коп.;

- до 30 квітня 2013 року відповідач погасить 13 667 грн. 98 коп.;

- до 30 травня 2013 року відповідач погасить 13 667 грн. 98 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2013р. ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" надало до органів державної виконавчої служби заяву про примусове виконання ухвали господарського суду Кіровоградської області від 25.12.2012р. у справі № 5013/1507/12 про затвердження мирової угоди ( а.с.55-56 том 1).

Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 30.05.2013р. відкрито виконавче провадження № 37678677 з виконання ухвали господарського суду Кіровоградської області від 25.12.2012р. у справі № 5013/1507/12 (а.с.57 том 1).

Згідно постанов виконавчої служби від 11.06.2013р. та від 13.06.2013р. матеріали виконавчого провадження № 37678677 передано від зазначеного вище відділу ДВС до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області та прийнято останнім до виконання (а.с.58 -59, том 1).

Постановою від 13.06.2013р. виконавче провадження № 37678677 приєднано до виконавчого провадження № 27768899, яке веде Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області відносно боржника - ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (а.с.60, том 1).

25.07.2014р. на адресу господарського суду Кіровоградської області надійшла заява державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Кіровоградській області №11249 від 22.07.2014р. року про розстрочення виконання ухвали господарського суду Кіровоградської області від 25.12.2012 року у справі № 5013/1507/12, відповідно до вимог якої державний виконавець просив господарський суд розстрочити виконання означеної ухвали про затвердження мирової угоди між сторонами строком на шість місяців, починаючи з липня 2014 року щомісячними платежами в розмірі 10187,08 грн.

Ухвалою від 06.08.2014р. господарський суд Кіровоградської області відмовив в задоволенні вказаної заяви державного виконавця.

У листопаді 2016 року до господарського суду Кіровоградської області надійшла заява від ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" від 21.11.2016р., в якій заявник просив замінити ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" як стягувача у виконавчому провадженні №37678677 (зведене виконавче провадження №27768899) з примусового виконання ухвали господарського суду Кіровоградської області від 25.12.2012р. на його правонаступника - ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери".

Заява обґрунтована тим, що 31.10.2016р. між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" укладено договір б/н відступлення права вимоги за грошових зобов'язань, в тому числі за договором поставки № 18/10-10/15 від 18.10.2010р., відповідно до якого до ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" перейшло замість ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" право вимоги виконання ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" своїх грошових зобов'язань. В той же день, 31.10.2016р. між ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" та ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" укладено договір № 31/10-04 відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" перейшло право вимоги виконання ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" грошових зобов'язань, в тому числі за договором поставки №18/10-10/15 від 18.10.2010 .

В додаткових поясненнях від 22.12.2016р. (а.с.200-201 том 1) та від 18.01.2017р. (а.с.6-8 том 2) адресованих господарському суду Кіровоградської області заявник зазначив, зокрема про те, що Договір відступлення права вимоги від 31.10.2016, який укладено між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг", є договором факторингу, який відповідно до ст. 1080 Цивільного кодексу України, є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. А з огляду на те, що сторони у Договорі факторингу погодили право "нового кредитора" відступити право вимоги за Договором поставки третім особам без усяких обмежень та в силу положень ст.ст. 1080, 1083 Цивільного кодексу України погодження про відступлення права вимоги зі сторони боржника не вимагається ані при укладенні договору факторингу, ані при подальшому відступленні, в тому числі на користь ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери". Вважає, що, як новий кредитор і зацікавлена особа, ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" має всі правові підстави вимагати від боржника виконання зобов'язання за договором поставки №18/10-10/15 від 18.10.2010р. у будь-який спосіб незаборонений законом, у тому числі і через стадію виконавчого провадження. Однак щоб спонукати боржника виконати зобов'язання через стадію примусового виконання судових рішень, заявник повинен отримати статус стягувача у виконавчому провадженні.

ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" у своїх письмових поясненнях до господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2016р. (а.с. 168 т.1) підтвердило факт укладення договору про відступлення права вимоги б/н від 31.10.2016р. та №31/10-04 від 31.10.2016р., за яким право вимоги за договорами поставки із ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" перейшло від ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" до ТОВ "Юбіпартнер Факторинг", а згодом і до ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери", тому повністю погоджується з вимогами ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Частина 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Положеннями статті 25 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Згідно частини 1 статті 121-4 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони господарський суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з п.п. 1.4. п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18, статтею 25 Господарського процесуального кодексу України передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України).

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 ГПК допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 Господарського процесуального кодексу України стосовно прав сторін у судовому процесі.

Отже, наведені процесуальні норми надають право заінтересованій особі звернутися з відповідною заявою до господарського суду, який на будь-якій стадії судового процесу може здійснити процесуальне правонаступництво, зокрема, зумовлене заміною кредитора у зобов'язанні.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 20.01.2017 року у справі №5013/1507/12 у задоволенні заяви ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 5013/1507/12 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні зазначеної заяви про заміну сторони виконавчого провадження місцевий господарський суд виходив із того, що процесуальне правонаступництво, як перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи, відбувається у зв'язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення, тому для вирішення питань можливості правонаступництва необхідним є встановлення фактичних обставин заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником відповідно до норм матеріального права.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, як на підставу заміни сторони у виконавчому провадженні заявник вказує на те, що 31.10.2016р. між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" укладений договір б/н відступлення права вимоги за договорами поставки, в тому числі за договором поставки № 18/10-10/15 від 18.10.2010 року, відповідно до якого до ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" перейшло замість ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" право вимоги виконання Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ПАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" своїх грошових зобов'язань.

У той же день, 31.10.2016 року між ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" та ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" укладений договір № 31/10-04 відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" перейшло право вимоги виконання Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ПАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" грошових зобов'язань, в тому числі за договором поставки № 18/10-10/15 від 18.10.2010 року.

Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини 1 статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 20.11.2013 року у справі № 6-122цс13, заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним на розгляд суду заяви про заміну стягувача.

За умовами п. 10.4 договору поставки № 18/10-10/15 від 18.10.2010р. жодна із сторін не має права передавати свої права за даним договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що доказів отримання згоди боржника на кожний з правочинів, обов'язковість якої передбачена п. 10.4 договору поставки № 18/10-10/15 від 18.10.2010р., матеріали справи не містять.

Таким чином, відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні, якщо обов'язковість такої згоди передбачено договором, свідчить про невідповідність договору про відступлення права вимоги б/н від 31.10.2016р., умовам п. 10.4 договору поставки № 18/10-10/15 від 18.10.2010р. та вимогам частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України.

Разом із цим, як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується додатковими поясненнями ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" (а.с. 184-187 том 1), укладений між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" договір б/н від 31.10.2016р. відступлення права вимог за своєю правовою природою є договором факторингу.

Так, відповідно до частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною 1 статті 1084 Цивільного кодексу України здійснення фінансування клієнта можливо шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги.

ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" згідно свідоцтва від 21.09.2016 зареєстрований як фінансова установа та має право здійснювати факторингові операції ( а.с.9, том 2).

Згідно з пунктом 1.1. Договору предметом вказаного Договору є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав.

Зазначення в пункті 1.4. Договору про те, що до Нового кредитора переходять всі без винятку права та обов'язки Первісного кредитора, не змінюють характеру вимоги, що передається, а саме - право грошової вимоги, оскільки на момент укладення Договору за договором поставки №18/10-10/15 від 18.10.2010р. існувала лише грошова вимога до Боржника - ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування інших прав Кредитора та наявність обов'язків у Кредитора за Договорами поставки.

Тому колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що враховуючи відплатність Договору б/н від 31.10.2016р., що був укладений між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг", та відповідність сторін та предмету Договору вимогам, які пред'являються до договорів факторингу, а також посилання в Договорі при його укладенні на положення статей 1077-1086 Цивільного кодексу України, цей Договір є договором факторингу.

Відповідно до ст. 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Таким чином, відсутність згоди відповідача на укладення між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" договору б/н від 31.10.2016р. відступлення права вимог не є перешкодою до виконання цього договору та виникнення у відповідача відповідних зобов'язань перед ТОВ "Юбіпартнер Факторинг".

Разом із цим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги заявника (ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери"), що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, що заявником не було підтверджено належними доказами факт переходу прав кредитора за договором поставки до Нового кредитору - ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" з тих підстав, що сторонами договору б/н від 31.10.2016р. відступлення права вимог не виконано зобов'язань, згідно з п.п. 2.2.1 п.2.1, а також п.п. 2.3., 4.1. та та 4.2. цього Договору.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, слід врахувати, що умовами п.2.2.1. укладеного між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" договору б/н від 31.10.2016р. відступлення права вимог, встановлено, що Новий кредитор зобов'язаний перерахувати "Первісному кредитору" на рахунок №26506273 у ПАт "ПУМБ" МФО 334851, отримувач: ТОВ "Юбіпартнер Факторинг", відшкодування за відступлення права вимоги за "Договорами поставки" у сумі 1200,00 грн., у строк до "09" листопада 2016р.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. договору б/н від 31.10.2016р. відступлення права вимоги, з моменту зарахування у повному обсязі суми відшкодування за відступлення права вимоги за Договорами поставки, відповідно до умов пункту 2.1.1. цього Договору, до Нового кредитора переходять всі права кредитора у відношенні до Боржника, що належали до цього Первісному кредитору по Договорам поставки. Передбачене цим Договором право вимоги по зобов'язаннях, що випливають з Договорів поставки, переходить до Нового кредитора виключно після виконання ним в повному обсязі зобов'язань перед Первісним кредитором, визначених в пункті 2.1. Договору.

За пунктом 2.3. договору б/н від 31.10.2016р. відступлення права вимоги, з моменту переходу до Нового кредитора всіх прав кредитора у відношенні до Боржника, Новий кредитор має право розпоряджатись цими правами на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги за Договорами поставки без будь-яких обмежень.

Отже, за умовами договору б/н від 31.10.2016р. відступлення права вимоги перехід права грошової вимоги до Нового кредитора ставиться в залежність від факту зарахування суми відшкодування. Вказане також відповідає суті договору факторингу, згідно з яким відступлення права вимоги є наслідком здійсненого фінансування.

На підтвердження обставин виконання підпункту 2.1.1. пункту 2.1. Договору, укладеного між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг", заявником надано виписку по рахунку ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" за 31.10.2016р., якою, за твердженням заявника, підтверджується здійснення 31.10.2016 операції з перерахування грошових коштів згідно договору відступлення права вимоги б/н від 31.10.2016р. на рахунок отримувача - ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" ( а.с. 13 том 2). Проте, як встановлено господарським судом, даний документ не є належним доказом та крім того з відомостей, які містяться в ньому, не слідує, що зазначені платежі здійснені на виконання умов договору про відступлення права вимоги б/н від 31.10.2016р.

ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" згідно письмової інформації від 01.12.2016р. підтвердив здійснення розрахунків за Договором відступлення права вимоги від 31.10.2016р. (а.с.184 том 1). Однак місцевий господарський суд враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено зарахування суми переказу згідно здійсненої ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" 31.10.2016р. оплати, не визнав цього факту.

Договір відступлення права вимоги № 31/10-04, за умовами якого ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" передавало право грошової вимоги, у тому числі за договором поставки №18/10-10/15 від 18.10.2010, до наступного кредитора - ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери", також укладено 31.10.2016, тобто того ж дня, коли відбулося укладення договору між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг". Однак, докази на підтвердження того, що на момент укладення 31.10.2016р. договору № 31/10-04 грошові кошти вже були зараховані на рахунок ТОВ "Кліносол Трейдінг Комані" в матеріалах справи відсутні. Момент зарахування суми переказу матеріалами справи не підтверджується.

На підтвердження переходу прав кредитора за договором поставки до Нового кредитору - ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" заявником було надано також Додаткову угоду №1 від 31.10.2016р. про внесення змін і доповнень до Договору відступлення права вимоги від 31.10.2016р., укладену між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" і ТОВ "Юбіпартнер Факторинг. За умовами цієї Додаткової угоди сторони домовилися викласти п. 4.2. Договору відступлення права вимоги від 31.10.2016р. в наступній редакції: "4.2. З моменту підписнння даного Договору до "Нового кредитора" переходять всі права кредитора у відношенні до "Боржника" , що належали до цього "Первісному кредитору" по "Договорам поставки".

Дослідивши в судовому засіданні 06.03.2017р. оригінал означеної вище Додаткової угоди №1 від 31.10.2016р., колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд надав правильну оцінку цьому документу як неналежному доказу, з огляду на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції даний доказ не був належним чином засвідчений, представник заявника, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, не надав для огляду повноважному представнику уповноваженого суду оригінал цієї Додаткової угоди, а також враховуючи, що незважаючи на дату укладення цієї угоди, 31.10.2016р., тобто в день укладення самого Договору відступлення права вимоги, жодна із сторін впродовж розгляду заяви ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" не повідомляла господарський суд про її наявність та не надавала її належним чином засвідчену копію.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" не доведено належними доказами виникнення в нього права кредитора за договором поставки №18/10-10/15 від 18.10.2010, оскільки не підтверджено перехід такого права до ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" на момент укладення з останнім договору відступлення права вимоги № 31/10-04 від 31.10.2016.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що частиною 2 статті 1083 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Отже, за наведеною нормою, якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно має бути здійснене відповідно до вимог, які закон висуває до договору факторингу, тобто із участю фінансової установи (фактора), із метою здійснення фінансування клієнта фактором та за умови реального здійснення такого фінансування.

Однак, як вірно встановлено місцевим господарським судом, договір відступлення права вимоги №31/10-04 від 31.10.2016р., за умовами якого ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" передавало право грошової вимоги за договором поставки ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери", не відповідає нормам частини 3 статті 1079 Цивільного кодексу України щодо вимог до суб'єктного складу сторін, а саме вимогам до фактора (фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції).

Відтак апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про не підтвердження належними доказами правомірності передачі права грошової вимоги за договором поставки № 18/10-10/15 від 18.10.2010р. до заявника - ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери", що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

При цьому апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта щодо презумпції правомірності правочину (Договору відступлення права вимоги № 31/10-04 від 31.10.2016р.), оскільки вказаний договір є підставою звернення до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, тому дослідження та надання оцінки вказаному договору є необхідним для всебічного, повного та об'єктивного розгляду поданої заяви.

Щодо решти доводів апеляційної скарги ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери", то вони також відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

За приписами частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи , які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно положень частини 2 статті 121-4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у десятиденний строк розглядає питання за заявою сторони про заміну виконавчого провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін або інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України надає право учасникам судового процесу, зокрема, брати участь у судовому засіданні, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу.

Матеріалами даної справи підтверджено, що заявник (ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери") був повідомлений належним чином про час і місце розгляду місцевим господарським судом його заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а також суд задовольнив клопотання заявника про проведення судового засідання 20.01.2017р. в режимі відеоконференції.

Згідно частини 6 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України використовувані у судовому засіданні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку. Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки, передбачені цим Кодексом.

Таким чином, заявник (ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери") не був позбавлений можливості реалізовувати свої права в судовому процесі, але з урахуванням особливостей, які виникають під час проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Так місцевим господарським судом безпосередньо не могли бути оглянуті наявні у відповідача документи, у зв'язку з чим судом надавалась оцінка їх копіям, які були долучені до матеріалів справи. Разом із цим заявник не був позбавлений можливості надавати суду пояснення щодо спірних обставин справи, наводити доводи та міркування щодо переконливості тих чи інших наявних у справі доказів.

Відтак, дослідивши доводи апеляційної скарги ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" щодо допущених судом процесуальних порушень, які за твердженням апелянта призвели до порушення балансу інтересів сторін, не забезпечення рівності сторін перед судом та не дотримання засад змагальності, колегія суддів не встановила в матеріалах справи доказів, які є підтвердженням таких обставин, а тому відхиляє ці доводи як необґрунтовані.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для заміни стягувача у справі та вірно застосував положення ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права, як і будь-які інші підстави, передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженої ухвали суду судом апеляційної інстанції не встановлені.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Правова група "Побережнюк і партнери" - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 20.01.2017р. у справі №5013/1507/12 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 10.03.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна