ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.02.2017 р. Справа № 914/2583/15

За скаргою: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів;
про:визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.10.2016р. ВП 51927060, визнання дій державного виконавця неправомірними і незаконними, зобов'язання державного виконавця вжити заходів для виконання наказу
у справі:№ 914/2583/15
за позовом:Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра», м. Львів;
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Івано-Франківськ;
про:розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу №10 від 26.06.2001р., зобов'язання повернути об'єкт оренди
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Цяпка О.І.
Представники сторін:
від скаржника:Мартиняк Р.М. - представник (довіреність №2302-вих-94 від 11.01.2017р.); Рубель С.П. - представник (довіреність №2302-вих-2 від 03.01.2017р.)
від відповідача:Демяновська Ю.Д. - представник (довіреність від 23.02.2017р.);
від третьої особи:не з'явився;
від Галицького ВДВС: не з'явився

СУТЬ СКАРГИ:

04.01.2017р. Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, яке в подальшому перейменоване на Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - УКВ, Скаржник) звернулося до господарського суду Львівської області із скаргою про визнання недійсною постанови Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.10.2016р. ВП 51927060, визнання дій державного виконавця неправомірними і незаконними, зобов'язання державного виконавця вжити заходів для виконання наказу у справі № 914/2583/15.

Ухвалою суду від 05.01.2017р. визнано поважними причини пропуску скаржником строку для подання скарги та відновлено пропущений строк для подання скарги, розгляд справи призначено 23.01.2017р. Ухвалою суду від 23.01.2017р. розгляд справи відкладено на 06.02.2017р. В подальшому розгляд справи відкладено на 23.02.2017р.

Представники скаржника в судове засідання з'явилися, вимоги викладені у скарзі підтримали, просили їх задоволити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 23.02.2017р. з'явилася, проти доводів, викладених у скарзі заперечила, просила відмовити в її задоволенні повністю.

Крім цього, представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з необхідністю ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Розглянувши подане клопотання суд не знаходить підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Слід зазначити, що до розгляду скарга була прийнята ще 05.01.2017р., тобто справа розглядається вже протягом двох місяців і строк її розгляду закінчується. З моменту прийняття скарги до розгляду у відповідача було достатньо часу прийти і ознайомитися з матеріалами справи, в тому числі і матеріалами виконавчого провадження. Однак відповідач своїм правом не скористався. Крім цього відповідач, як сторона виконавчого провадження №51927060 повідомлявся про всі виконавчі дії, а тому суд критично оцінює твердження представника про не ознайомлення з цими матеріалами. Враховуючи зазначене відсутні підстави для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Третя особа та Галицький ВДВС явку повноважних представників в судове засідання 23.02.2017р. не забезпечили, вимог ухвали суду від 06.02.2016р. не виконали, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно ознайомившись з наявними матеріалами справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.10.2015р. у справі №914/2583/15 позов задоволено повністю, розірвано Договір оренди цілісного майнового комплексу №10 від 26.06.2001р., укладений між Управлінням ресурсів Львівської міської ради та ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра», зобов'язано ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради цілісний майновий комплекс державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташований за адресою: АДРЕСА_1, стягнуто з ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 2436,00 грн. судового збору.

Вказане рішення суду залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2016р. у справі №914/2583/15.

На примусове виконання рішення 31.03.2016р. господарським судом Львівської області було видано відповідні накази.

12.04.2016р. державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50807931 щодо примусового виконання рішення у справі №914/2583/15, надано боржнику строк для добровільного виконання рішення.

20.04.2016р. державним виконавцем здійснено вихід на місце знаходження ЦМК ДКП «Кіновідеоцентр «Кассандра» - АДРЕСА_1 та встановлено відсутність боржника за вказаною адресою, про що свідчить відповідний Акт державного виконавця від 20.06.2016р.

09.06.2016р. державним виконавцем проведено повторний вихід за адресою АДРЕСА_1, за результатами котрого встановлено відсутність ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» за вказаною адресою, що підтверджується Актом державного виконавця від 09.06.2016р.

У зв'язку з відсутністю боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі, 13.06.2016р. державним виконавцем на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №50807921.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 28.07.2016р. змінено спосіб виконання рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2015р. у справі № 914/2583/15 в частині зобов'язання ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради цілісний майновий комплекс державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташований за адресою: АДРЕСА_1 на виселити ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» з цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

15.08.2016р. державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львова винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51927060 та надано ТОВ «Кассандра» строк до 21.08.2016р. самостійно виконати виконавчий документ.

23.08.2016р. державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львова встановлено, що боржником у самостійний строк для виконання рішення суду не виконано.

12.10.2016р., у зв'язку з добровільним невиконанням рішення суду, державний виконавець призначив примусове виконання наказу №914/2583/15 від 31.03.2016р. на 11.00 год. 19.10.2016р. за адресою АДРЕСА_1. Крім цього, державний виконавець направив сторонам виконавчого провадження вимогу-попередження №1059/11 від 12.10.2016р. про необхідність бути присутніми для участі у проведенні вказаних виконавчих дій.

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2016р. державним виконавцем в присутності понятих, працівника поліції, представника стягувача та суборендарів складено акт в котрому встановлено, що при виході за адресою АДРЕСА_1 боржника ТОВ «Кассандра» не встановлено. Натомість за вказаною адресою знаходяться фізичні особи, які не визначені виконавчим документом, як боржники. Приміщення майнового комплексу загальною площею 307,5 кв.м. знаходиться в суборенді у ФОП ОСОБА_6 на підставі Договору суборенди від 29.09.2015р., укладеного ним із ТОВ «Кассандра». Частина цих приміщень загальною площею 116,6 кв.м. була передана ФОП ОСОБА_6 в суборенду фізичній особі ОСОБА_5 на підставі Договору суборенди від 03.10.2016р. Як зазначено на звороті акту державного виконавця від 19.10.2016р. останній вирішив перенести виконання на 27.10.2016р. Вказаний акт підписано всіма учасниками, які були присутні при проведенні виконавчих дій.

Однак, незважаючи на те, що державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львова було вирішено відкласти примусове виконання рішення на 27.10.2016р., 19.10.2016р. останнім винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі положень п.5 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як вбачається із вказаної постанови, виконавець зазначив, що відсутність боржника за місцем проведення виконавчих дій, а також укладення останнім ряду договорів, унеможливило та унеможливлює в подальшому проведення виконавчих дій з примусового виселення боржника, ТОВ «Кассандра».

Постанову про повернення виконавчого документу від 19.10.2016р. оскаржив стягувач з тих підстав, що виконавець не вправі був її виносити, оскільки вчинення виконавчих дій ним було перенесено на 27.10.2016р., а також з підстав того, що державним виконавцем, згідно положень ЗУ «Про виконавче провадження» не було вчинено всіх дій щодо виселення боржника та його майна із займаних приміщень та повернення цих приміщень стягувачу. Повернення виконавчого документу з підстав знаходження в приміщеннях суборендарів є безпідставним, оскільки, по-перше, боржник не вправі був укладати вказаних договорів, а по-друге, у зв'язку із розірванням договору оренди між УКВ та ТОВ «Кассандра» всі договори суборенди, в силу положень чинного законодавства України припинили свою дію, а тому суборендарі безпідставно займають вказані приміщення.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 66 Закону державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно п.5 ч.1 ст.37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, в провадженні Галицького ВДВС перебувало ВП №51927060 щодо виселення (з урахуванням ухвали суду від 28.07.2016р. про зміну способу виконання рішення) ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» з цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

12.10.2016р., у зв'язку з добровільним невиконанням рішення суду, державний виконавець призначив примусове виконання наказу на 19.10.2016р., про що повідомив сторони виконавчого провадження. Разом з тим, 19.10.2016р. примусове виконання рішення не відбулося, оскільки при виході за адресою АДРЕСА_1 боржника ТОВ «Кассандра» не виявлено. Натомість за вказаною адресою знаходилися фізичні особи, які не визначені виконавчим документом, як боржники та перебувають у приміщенні на підставі договорів суборенди, копії котрих державним виконавцем було долучено до матеріалів справи. А тому, на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону, державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу.

В даному випадку суд вважає повернення виконавчого документу на підставі вказаного пункту неправомірним, так як зміст п.5 ч.1 ст.37 Закону свідчить про те, що на його підставі підлягають поверненню виконавчі документи, що не можуть бути виконані без участі боржника, у випадку неможливості встановити особу боржника чи з'ясувати його місцезнаходження. Водночас, згідно абз.2 ч.2 ст.66 Закону відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. Тобто, наказ про примусове виселення ТОВ «Кассандра» належить до виконавчих документів, які можуть бути виконані без участі останнього.

Крім цього, суд зазначає, що згідно ч.3 ст.66 Закону примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. А тому, недостатньо встановити лише факт відсутності боржника в приміщеннях з яких він підлягає виселенню. Також необхідно встановити наявність чи відсутність у цих приміщеннях майна боржника, і у випадку наявності такого майна, вчинити всі дії, передбачені ч.5 ст.66 Закону, щодо звільнення приміщення від нього.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, актів державного виконавця, при вчиненні 19.10.2016р. виконавчих дій щодо примусового виконання рішення, державний виконавець обмежився лише встановленням факту відсутності боржника у приміщеннях і жодним чином не досліджував питання наявності чи відсутності майна боржника у приміщеннях за адресою АДРЕСА_1. Такі дії виконавця суд вважає неправомірними, а його висновок щодо неможливості виселити боржника із займаних приміщень передчасним.

Суд бере до уваги також те, що як вбачається із відмітки на звороті акту державного виконавця від 19.10.2016р., останній вирішив відкласти виконавчі дії на 27.10.2016р. І хоча в матеріалах справи відсутня постанова про відкладення проведення виконавчих дій, як це передбачено положеннями ст. 32 Закону, на думку суду державний виконавець не вправі був приймати 19.10.2016р. постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки такі дії суперечать засадам гласності та відкритості виконавчого провадження та порушують права сторін виконавчого провадження, зокрема стягувача.

Крім цього, відповідно до п.19 Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції чинній на момент винесення постанови) повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Водночас, як вбачається з оскаржуваної постанови, всупереч наведеному положенню державний виконавець не зазначив порядку повторного пред'явлення виконавчого документа.

З огляду на викладене, суд вважає постанову ВП №51927060 від 19.10.2016р. Галицького ВДВС м. Львова про повернення виконавчого документа стягувачеві таку, що прийнята в порушення положень чинного ЗУ «Про виконавче провадження», а відтак незаконною.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами УКВ про те, що на підставі наказу господарського суду Львівської області №914/2583/15 від 31.03.2016р. примусовому виселенню підлягають всі особи, які безпідставно займають ці приміщення, оскільки за змістом імперативних норм ч.3 ст.66 Закону примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів. Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Як роз'яснив Пленум ВГСУ в п.9.13 Постанови №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, враховуючи те, що доводи скаржника щодо незаконності постанови Галицького ВДВС м. Львова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №51927060 від 19.10.2016р. є правомірними, відтак скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, не підлягає до задоволення скарга в частині зобов'язання Галицького ВДВС м. Львова відновити виконавче провадження та вжити всіх передбачених законодавством заходів щодо виконання наказу господарського суду Львівської області №914/2583/15 від 31.03.2016р. Суд вважає такі вимоги скаржника передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Крім того, стаття 18 Закону покладає на державного виконавця обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відтак, в судовому порядку можна зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, лише у випадку, якщо він безпідставно від них ухиляється. В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази того, що державний виконавець безпідставно ухиляється від вчинення виконавчих дій.

Не підлягають задоволенню також вимоги скаржника про визнання дій державного виконавця по виконанню наказу господарського суду Львівської області №914/2583/15 від 31.03.2016р. неправомірними і незаконними, оскільки, як вбачається з прохальної частини скарги, скаржником не зазначено, які саме дії він просить визнати незаконними. Разом з тим, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем вчинено ряд дій, які відповідають вимогам закону і підстави для визнання їх незаконними - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ №2302-вих-5666 від 27.12.2016р. задоволити частково.

2. Визнати незаконною постанову Галицького ВДВС м. Львова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №51927060 від 19.10.2016р.

3. В решті скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 91, 92 ГПК України.

Суддя Крупник Р.В.