РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. Справа № 903/81/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Крейбух О.Г. ,

суддя Мамченко Ю.А.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 06.03.2017р.

ОСОБА_2 - керівник

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Торговий дім "Екстраагротрейд", с.Печихвости, Горохівського району Волинської області

на ухвалу господарського суду Волинської області

від 31.01.17 р. у справі № 903/81/17 (суддя Дем`як В.М.)

за позовом Фермерського господарства ОСОБА_3, м.Сокаль Львівської області

до Приватного підприємства "Торговий дім "Екстраагротрейд", с.Печихвости, Горохівського району Волинської області

про стягнення 450 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 31.01.2017р. у справі №903/81/17 за позовом Фермерського господарства ОСОБА_3 до Приватного підприємства "Торговий дім "Екстраагротрейд" про стягнення 450000,00грн., заяву Фермерського господарства ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено.

Вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позову в розмірі 450000,00грн. заборгованості, які знаходяться на банківських рахунках відповідача, а саме:

- р/р 5354 в українській гривні у Волинському ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м.Луцьк, МФО 303440;

- р/р 1329 в українській гривні у Волинському ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м.Луцьк, МФО 303440;

- р/р 9623 в українській гривні у Волинському обласному управлінні АТ "Ощадбанк", м.Луцьк, МФО 303398;

- р/р 7526 в українській гривні у Казначейство України (ел. адм. по- дат.), МФО 899998;

- р/р 3665 в доларах США у Волинському ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м.Луцьк, МФО 303440;

- р/р 6828 в євро у Волинському ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м.Луцьк, МФО 303440;

- р/р 3414 в українській гривні у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

- р/р НОМЕР_1 в долар США у ПАТ "Пумб", МФО 334851;

- р/р НОМЕР_1 в євро у ПАТ "Пумб", МФО 334851;

- р/р НОМЕР_1 в українській гривні у ПАТ "Пумб", МФО 334851;

- р/р 3468 в євро у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

- р/р 3507 в доларах США у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

- р/р 3446 в українській гривні у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

- р/р НОМЕР_2 в українській гривні у ПАТ "Пумб", МФО 334888.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Приватне підприємство "Торговий дім "Екстраагротрейд" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів до забезпечення позову. Також, просить судові витрати покласти на позивача.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду винесеною з порушенням норм чинного законодавства та без дослідження усіх обставин у справі, спрямовану на зрив нормального функціонування виробничого процесу відповідача та забезпечення господарської діяльності підприємства, що наносить суттєві збитки ПП "ТД "Екстраагротрейд";

- зазначає, що твердження позивача у заяві про забезпечення позову, що "... ПП "Торговий дім "Екстраагротрейд" тривалий час не виконує взятих на себе зобов'язань, вводить в оману постачальника щодо оплати продукції, не вчиняє жодних дій щодо погашення боргу...", не відповідають дійсності та є винятково припущеннями, що у порушення вимог ст.34 ГПК не містять жодних письмових доказів на підтвердження вищенаведеного;

- стверджує, що оскаржувана ухвала не відповідає у повному обсязі вимогам постанови Пленуму Вищого господарського суду України, що підтверджується її мотивувальною частиною, яка крім висновку, що "... в процесі розгляду справи можуть виникнути обставини, що унеможливлять виконання рішення, оскільки сума позову є значною, господарський суд дійшов висновку про доцільність вжити заходи до забезпечення позову...", не містить жодних інших обґрунтованих мотивів про доцільність застосування заходів до забезпечення позову, що є неприпустимо;

- констатує, що оскаржувана ухвала господарського суду Волинської області від 31.01.2017р. винесена з грубим порушенням норм процесуального права, з неврахуванням судової практики та Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16, передчасною, наслідком винесення якої може стати повне зупинення виробничого процесу відповідача, що є порушенням його прав та законних інтересів.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 06.03.2017р..

02.03.2017р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку із неможливістю забезпечити явку свого представника в судове засідання та подання обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно абз.1 п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд звертає увагу на те, що представництво інтересів в суді не обмежене певним колом осіб, а надання додаткових пояснень та доказів по справі в господарському судочинстві не ставиться в залежність від явки уповноважених представників у судове засідання.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006р. №1-5/45 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей ст.6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Також, колегія суддів звертає увагу заявника клопотання про відкладення розгляду справи, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК України з числа своїх працівників, а неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст.32-34 ГПК України).

З врахуванням вищенаведеного, а також приписів ч.2 ст.102 України, в судовому засіданні 06.03.2017р. судова колегія не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та відмовляє в задоволенні вказаного клопотання про відкладення розгляду справи.

Також, 06.03.2007р. до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи наступних документів, зокрема, платіжне доручення №1 від 27.02.2017р. на суму 155980,00грн. про відшкодування податку на додану вартість згідно декларації за грудень 2016р.; довідку ПАТ "ПУМБ" від 06.03.2017р. №LSR/17 про залишки на рахунках станом на 06.03.2017р.; довідку Горохівського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області від №03-9-37/1669 від 06.03.2017р. на запит щодо перебування на виконанні виконавчих проваджень стороною яких є ПП "Торговий дім "Екстраагротрейд"; акт ГУ ДФС у Волинській області від 17.02.2017р. №275/03-20-12-01/40445594 про результати камеральної перевірки даних задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за грудень 2016р. ПП "Торговий дім "Екстраагротрейд"; акт експертизи Волинської торгово-промислової палати №В-865 від 01.10.2016р. ПП "Торговий дім "Екстраагротрейд"; витяг щодо суми податку, на яку платник податку на додану вартість має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з системи електронного адміністрування ПДВ №241221 на запит від 24.02.2017р. №241221 ПП "Торговий дім "Екстраагротрейд"; витяг по банківському рахунку ПП "Торговий дім "Екстраагротрейд" у ПАТ "ПУМБ".

В судовому засіданні 06.03.2017р. представники скаржника підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважають ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просять суд ухвалу господарського суду Волинської області від 31.01.2017р. у справі №903/81/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів до забезпечення позову.

Позивач не скористався правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Позивач в судове засідання 06.03.2017р. не з'явився.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду позивача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника останнього.

У відповідності до ч.4 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представників скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали суду у справі, Фермерське господарство ОСОБА_3 звернулося до господарського суду Волинської області з позовом до Приватного підприємства "Торговий дім "Екстраагротрейд", в якому просить стягнути з останнього на позивача 450000,00грн..

Обґрунтовуючи позовну заяву Фермерське господарство ОСОБА_3 покликається на те, що 18.10.2016р. між Фермерським господарством ОСОБА_3 (продавець) та Приватним підприємством "Торговий дім "Екстраагротрейд" (покупець) було укладено договір поставки №18/10, за умовами якого продавець зобов'язується по заявці покупця поставити покупцеві товар, а покупець - прийняти і оплатити його. Свої зобов'язання за Договором ФГ ОСОБА_3 виконало в повному обсязі, здійснивши поставку гороху на суму 1126202,00грн. згідно видаткових накладних: від 19.10.2016р. №164; від 26.10.2016р. №176; від 27.10.2016р. №177; від 31.10.2016р. №183; від 02.11.2016р. №184; від 03.11.2016р. №186. Факт поставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними: - від 19.10.2016р. №219; - від 26.10.2016р. №235; - від 27.10.2016р. №238; - від 31.10.2016р. №245; - від 02.1.1.2016р. №247; - від 03.11.2016р. №249 відповідно. Однак, Приватне підприємство "Торговий дім "Екстраагротрейд" за поставлений товар розрахувалося не повністю. Станом на 12.01.2017р. підприємством сплачено постачальнику 676202,00грн., що підтверджується банківськими виписками. Таким чином, станом на день подання позову відповідач заборгував 450000,00грн. за горох, поставлений на підставі вищевказаних накладних. У розписці від 13.12.2016р. відповідач наявність заборгованості визнав та зобов'язався погасити заборгованість за поставлений товар (зерно гороху) згідно договору поставки товару №18/10 від 18.10.2016р. в сумі 450000,00грн. до 31.12.2016р.. Однак, до цього часу заборгованість покупцем не погашено. Оскільки на даний час існує значний розмір заборгованості, ФГ ОСОБА_3 звернулося до суду за її стягненням. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Оскільки умови договору передбачали оплату вартості поставленого гороху, Приватне підприємство "Торговий дім "Екстраагротрейд" повинно було їх дотримуватися. Невиконання відповідачем покладених на нього договором обов'язків спричинило виникнення заборгованості, яка становить 450000,00грн. і повинна бути стягнута в повному обсязі. Факт поставки та отримання гороху підтверджується видатковими накладними із зазначенням кількості та ціни товару. Умови ЦК України, зокрема, ч.1 ст.530 передбачають, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3.2 договору розрахунки за вказаний товар проводяться шляхом проведення оплати вартості товару покупцем на поточний рахунок продавця на протязі 7 банківських днів з дня відвантаження товару. Невиконання відповідачем покладених на нього ЦК України обов'язків несплата суми боргу у встановлені договором строки спричинили виникнення заборгованості за поставлений товар на суму 450 000,00грн., яка повинна бути стягнута в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.01.2017р. прийнято позовну заяву, порушено провадження у справі №903/81/17 та призначено її до розгляду.

Також, Фермерське господарство ОСОБА_3 звернулося до господарського суду Волинської області із заявою про забезпечення позову у відповідності до ст.66, 67 ГПК України шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 450000,00грн. заборгованості на банківських рахунках відповідача, а саме:

- р/р 5354 в українській гривні у Волинському ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м.Луцьк, МФО 303440;

- р/р 1329 в українській гривні у Волинському ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м.Луцьк, МФО 303440;

- р/р 9623 в українській гривні у Волинському обласному управлінні АТ "Ощадбанк", м.Луцьк, МФО 303398;

- р/р 7526 в українській гривні у Казначейство України (ел. адм. по- дат.), МФО 899998;

- р/р 3665 в доларах США у Волинському ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м.Луцьк, МФО 303440;

- р/р 6828 в євро у Волинському ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м.Луцьк, МФО 303440;

- р/р 3414 в українській гривні у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

- р/р НОМЕР_1 в долар США у ПАТ "Пумб", МФО 334851;

- р/р НОМЕР_1 в євро у ПАТ "Пумб", МФО 334851;

- р/р НОМЕР_1 в українській гривні у ПАТ "Пумб", МФО 334851;

- р/р 3468 в євро у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

- р/р 3507 в доларах США у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

- р/р 3446 в українській гривні у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

- р/р НОМЕР_2 в українській гривні у ПАТ "Пумб", МФО 334888.

На обгрунтування поданої заяви посилається на те, що ПП "Торговий дім "Екстраагротрейд" тривалий час не виконує взятих на себе зобовязань, вводить в оману постачальника щодо оплати продукції, не вчиняє жодних дій щодо погашення боргу.

Крім того, для належного функціонування фермерського господарства ОСОБА_3 потрібні грошові кошти, а саме для:

- сплати податкових зобовязань по податку на додану вартість орієнтовно у сумі 200000,00грн.;

- виплати заробітної плати найманим працівникам та сплати інших податкових зборів та платежів орієнтовно у сумі 100000,00грн.;

- витрат на посівну (закупівля насіння, добрив, палива, обслуговування с/г техніки та ін.) орієнтовно у сумі 200000,00грн..

Як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Волинської області від 31.01.2017р. у справі №903/81/17 заяву Фермерського господарства ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про вжиття запобіжних заходів, відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів, залишення без змін ухвали про вжиття запобіжних заходів, зміну чи скасування ухвали про вжиття запобіжних заходів.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011). Окрім того інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Згідно приписів ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Стаття 67 ГПК України, зокрема її п.1 ч.1 визначає, що позов забезпечується, зокрема накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Воно застосовуються судом, якщо невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Вибір способу забезпечення залежить від суті позовної вимоги. Застосування заходів забезпечення позову, які не пов'язані із заявленими вимогами, є неприпустимим.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Водночас особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. (абз.1, 2 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Відповідно до п.1 ч.1 ст.67 ГПК України позов забезпечується, в тому числі, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником. (п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Задовольняючи заяву Фермерського господарства ОСОБА_3 на підставі ст.66 ГПК України та забезпечуючи позов у спосіб, передбачений п.1 ч.1 ст.67 ГПК України, суд першої інстанцій вказав про здійснення оцінки обґрунтованості доводів ФГ ОСОБА_4 щодо необхідності їх вжиття з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним видом заходів до забезпечення позову і предметом відповідної позовної вимоги; імовірності настання обставин, зазначених у ст.66 ГПК; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Також, судом наголошено на тому, що в процесі розгляду справи можуть виникнути обставини, що унеможливлять виконання рішення, оскільки сума позову є значною, господарський суд дійшов висновку про доцільність вжити заходи до забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 450000,00грн. заборгованості на банківських рахунках відповідача.

Як роз'яснено абз.3 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, господарський суд Волинської області не встановив жодних обставин, з якими пов'язується застосування заходів до забезпечення позову. Так, вирішуючи питання про імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, суд не встановив наявність таких обставин чи дій з боку відповідача, наприклад, перерахування наявних на рахунках коштів іншим особам, продаж рухомого чи нерухомого майна тощо, які б свідчили про його намагання ухилитися від виконання рішення суду.

За наведених обставин колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову на підставі ст.66 ГПК України, з огляду на відсутність доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

При цьому, відповідачем долучено до матеріалів оскарження ухвали суду, та колегією їх проаналізовано, відповідні документи, в тому числі про наявність коштів на рахунках, на спростування доводів позивача у заяві про вжиття забезпечення позову, про які було зазначено вище.

Отже, вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову не можна визнати розумними, обґрунтованими і адекватними, здійсненими з дотриманням збалансованості інтересів сторін.

Відтак, враховуючи зазначене вище суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства "Торговий дім "Екстраагротрейд" підлягає задоволенню, в свою чергу, керуючись п.4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу господарського суду Волинської області від 31.01.2017р. у справі №903/81/17 слід скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Фермерського господарства ОСОБА_3 від 12.01.2017р. про забезпечення позову відмовити.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Торговий дім "Екстраагротрейд", с.Печихвости, Горохівського району Волинської області задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 31.01.2017р. у справі №903/81/17 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

У задоволенні заяви Фермерського господарства ОСОБА_3, м.Сокаль Львівської області від 12.01.2017р. про забезпечення позову - відмовити.

3. Стягнути з Фермерського господарства ОСОБА_3 (80000, Львівська обл., м.Сокаль, вул.Гашека, 2 б, ідентифікаційний код 22383817) на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Екстраагротрейд" (45734, Волинської обл., Горохівський р-н., с.Печихвости, ідентифікаційний код 40445594) 1600грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду Волинської області.

5. Матеріали оскарження ухвали суду у справі №903/81/17 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Мамченко Ю.А.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2 позивачу (80000, Львівська обл., м.Сокаль, вул.Гашека, 2 б),

3, 4 відповідачу (45734, Волинської обл., Горохівський р-н., с.Печихвости,

45700, Волинська обл., м.Горохів, вул.Шевченка, 28 а),

5 в наряд.