ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р.Справа № 922/2981/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" (попереднє найменування Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ") в особі відділення "Харківське відділення № 5 "АТ "СБЕРБАНК РОСІЇ", м. Харків 3-я особа ,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2, м. Харків
про визнання недійсним договору застави
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, дов. від 26.08.2016 року, ОСОБА_4, дов. від 26.10.2015 року

відповідача - не з*явився

третьої особи - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про визнання недійсним договору застави, укладеного між Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (нове найменування Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК"), посвідчений 13 вересня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за номером 5138, в частині забезпечення виконання недійсних зобов*язань за: договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ"; договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ".

Підставами звернення Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" до суду із вказаними позовними вимогами є те, що договір про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (кредитний договір-1), зобовязання за яким забезпечені оспорюваним договором застави, рішенням господарського суду Харківської області від 25 квітня 2016 року у справі №922/6554/15 визнано недійсним; договір про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Коксотрейд та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (кредитний договір-2), зобовязання за яким забезпечені оспорюваним договором застави, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року у справі №904/11194/15 визнано недійсним.

20 січня 2017 року від Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" надійшло клопотання (вхідний № 1773), в якому відповідач просить суд зупинити провадження у справі № 922/2981/16 до набрання законної сили рішень у справах № 922/6554/15 та № 904/11194/15.

Відповідно до положень статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Пунктом 3.16. Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 922/2981/16 до набрання законної сили рішень у справах № 922/6554/15 та № 904/11194/15, вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким що не підлягає задоволенню.

Також суд звертає увагу відповідача на те, що зупинення провадження у справі є правом а не обов'язком суду.

Представники позивача у судовому засіданні просять суд долучити до матеріалів справи додаткові письмові пояснення.

Суд, долучає до матеріалів справи надані позивачем додаткові письмові пояснення та переходить до розгляду справи по суті.

Представники позивача у судовому засіданні, у наданих письмових поясненнях та у додаткових поясненнях підтримують заявлені позовні вимоги і просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, у наданому відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях та у додаткових письмових поясненнях проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не з*явилася, надала письмові пояснення, які були прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників позивача, суд дійшов до висновку про неможливість задоволення позову Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" з підстав, викладених у позовній заяві, та необхідність визнати договір застави недійсним повністю за ініціативою суду, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, та виходячи з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такі ж способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання передбачені статтею 20 Господарського кодексу України, якою, в тому числі встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно- господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

В своїй позовній заяві, позивач просить суд визнати недійсним договір застави, укладений між Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (нове найменування Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК"), посвідчений 13 вересня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2 О Д. за реєстраційним № 5138, в частині забезпечення виконання недійсних зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ", та за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю Коксотрейд та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ".

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що договір про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (кредитний договір-1), зобовязання за яким забезпечені оспорюваним договором застави, рішенням господарського суду Харківської області від 25 квітня 2016 року у справі №922/6554/15 визнано недійсним.

Також позивач зазначає, що договір про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Коксотрейд та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (кредитний договір- 2), зобовязання за яким забезпечені оспорюваним договором застави, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року у справі №904/11194/15 визнано недійсним.

Судом встановлено та підтверджується належними доказами, що рішення господарського суду Харківської області від 25 квітня 2016 року у справі №922/6554/15 було скасоване постановою Вищого господарського суду України від 19 жовтня 2016 року, а справа № 922/6554/15 направлена на новий розгляд до господарського суду Харківської області. Рішення у справі №922/6554/15 судом не прийняте.

Також судом встановлено та підтверджується належними доказами, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року у справі №904/11194/15 було скасоване постановою Вищого господарського суду України від 07 листопада 2016 року, а справа № 904/11194/15 направлена на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року № 904/11194/15 визнано недійсним договір про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04 веренся 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Коксотрейд та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ".

Окрім цього судом встановлено, що згідно з пунктом 3.1. договору застави, предметом застави за вказаним договором є транспортні засоби, в кількості 48 одиниць, які належать заставодавцю на праві власності, що підтверджується балансовою довідкою №1510/1 від 13 вересня 2012 року. Предмет застави, що передається в момент підписання цього договору в заставу заставодержателю, перелічений в додатку 1 до цього договору, який є невідємною частиною цього договору.

У звязку з цим суд зауважує, що чинним законодавством України для договорів застави транспортних засобів передбачене їх обовязкове нотаріальне посвідчення.

Статтею 13 Закону України Про заставу встановлено, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

Пунктом 5.30. глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в чинній на момент укладення договору застави редакції від 18 червня 2012 року визначено, що зміни і, доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Угода про внесення змін та доповнень до інших договорів застави вчинюється з дотриманням вимог статті 654 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 654 Цивільного кодексу України в чинній на момент укладення договору застави редакції від 13 червня 2012 року передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, укладення будь-яких змін, доповнень до договору застави транспортних засобів має вчинятися у тій же самій формі, в якій вчинено договір застави транспортних засобів. Тобто, зміни та доповнення, в тому числі додатки до договору застави транспортних засобів, які є його невідємними частинами, також підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Пунктом 1 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в чинній на момент укладення договору застави редакції від 18 червня 2012 року також визначено, що тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі та примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків.

При цьому згідно пункту 1 глави 10 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в чинній на момент укладення договору застави редакції від 18 червня 2012 року встановлено, що при посвідченні правочинів, засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, при посвідченні часу пред'явлення документа, при видачі дублікатів тощо на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи.

Крім того, пунктом 6.15. Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5 в чинній на момент укладення договору застави редакції від 14 жовтня 2011 року передбачено, що тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів.

Текст нотаріально оформлюваного документа та посвідчувальний напис можуть бути викладені як на лицьовому, так і на зворотному боці спеціального бланка нотаріального документа.

Якщо посвідчувальний напис викладається на звороті оформлюваного документа, то на лицьовому боці останньої сторінки документа зазначається частина посвідчувального напису, починаючи з найменування міста (селища, району), де знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце приватного нотаріуса, а на його зворотний бік переноситься інша частина найменування.

Таким чином, суд зазначає, що нотаріальна форма договору застави транспортних засобів відповідно до закону вважається дотриманою, якщо текст договору, включно з його невідємними частинами, викладено на спеціальних бланках нотаріальних документів, і при цьому посвідчувальний напис нотаріуса вчинений на останній сторінці документу (договору застави) на спеціальному бланку нотаріального документу.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджується матеріалами, що текст додатку 1 до договору застави, посвідченого 13 вересня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2 за реєстраційним № 5138, і який є його невідємною частиною і містить відомості про предмет застави відповідно до пункту 3.1. договору застави, викладений на звичайному бланку і не містить посвідчувального напису нотаріуса.

Договір застави разом з додатком 1 викладений на восьми аркушах у формі єдиного документу, який прошито, пронумеровано та скріплено печаткою нотаріуса. При цьому посвідчувальний напис нотаріуса вчинено на лицьовій стороні сьомого аркушу, а додаток 1 викладений на восьмому звичайному аркуші на його лицьовій та зворотній сторонах, тобто не на спеціальному бланку.

При цьому відомості про правовстановяювальні документи на предмети застави (серія, номер, дата свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів), в тому числі на підставі яких мав посвідчуватиея договір застави, вказані лише в додатку 1, який не є нотаріально посвідченим, оскільки викладений не на спеціальному бланку та без вчинення посвідчувального напису нотаріуса.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при укладенні договору застави позивачем та відповідачем не було дотримано обовязкової нотаріальної форми для такого виду правочинів (договорів застави транспортних засобів), оскільки недотримання нотаріальної форми щодо невідємної частини договору застави транспортних засобів, яка містить відомості про предмет застави, свідчить про недотримання нотаріальної форми такого договору застави транспортних засобів в цілому.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до статті 14 Закону України Про заставу недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору прямо встановлені статтею 220 Цивільного кодексу України. Так згідно частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Враховуючи вищевказані норми законодавства України, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем підстави позову, такі як: заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна вимога, застава має похідний характер від забезпеченого нею зобовязання (стаття 3 Закону України Про заставу) та недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню (частина 2 статті 548 Цивільного кодексу України) в даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки судом встановлено недотримання сторонами обовязкової відповідно до закону вимоги щодо нотаріального посвідчення договору застави.

Пунктом 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними розяснено, що якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац 2 частини 5 статті 216 Цивільного кодексу України).

Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Пунктом 4.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 листопада 2014 року № 1 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів також зокрема встановлено, що у разі недотримання сторонами вимоги щодо нотаріального посвідчення договору застави право застави в силу статті 585 Цивільного кодексу України та статті 16 Закону України Про заставу не виникає.

Позивачем подано позов про визнання договору застави, посвідченого 13 вересня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2 за реєстраційним № 5138 недійсним в частині. Тобто, позивач вважав вказаний договір застави оспорюваним правочином.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що вказаний договір застави є оспорюваним, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що при укладенні договору застави позивачем та відповідачем не було дотримано обовязкової нотаріальної форми для такого виду правочинів, правовим наслідком чого є нікчемність вказаного договору застави в силу частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 203 Цивільного кодексу України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

При цьому суд керується також пунктом 2.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11, яким розяснено, що за змістом частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. Зясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

За правилами належності і допустимості доказів, встановлених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, надані сторонами докази у вигляді копій судових рішень у справах № 904/11194/15 та № 922/6554/15 не мають значення для справи, оскільки вони стосуються забезпечених договором застави зобовязань, тоді як сам договір застави, посвідчений 13 вересня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2 за реєстраційним № 5138 є нікчемним внаслідок недотримання сторонами при його укладенні вимог закону щодо нотаріального посвідчення правочину, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості нотаріального посвідчення частини правочину.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати недійсним договір застави, укладений між Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" (ідентифікаційний код 24481702) та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (нове найменування Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК") (ідентифікаційний код 25959784), посвідчений 13 вересня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2 за реєстраційним № 5138.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір застави, укладений між Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" (ідентифікаційний код 24481702) та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (нове найменування Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК") (ідентифікаційний код 25959784), посвідчений 13 вересня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2 за реєстраційним № 5138.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" (попереднє найменування Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ") (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, ідентифікаційний код 25959784) в особі відділення "Харківське відділення № 5 "АТ "СБЕРБАНК РОСІЇ" (61124, м. Харків, проспект. Гагаріна, 167) на користь Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" (61010, м. Харків, набережна Червоношкільна, буд. 24, ідентифікаційний код 24481702) 2067,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_5