КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. Справа№ 910/11181/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

відповідача: Никоноров Є.В. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2016

у справі №910/11181/16 (суддя Селівон А.М.)

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНКО ЮКРЕЙН"

про стягнення 288 645,00 грн. та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець - ОСОБА_4 звернувся у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНКО ЮКРЕЙН" про стягнення 288 645,00 грн. з яких 150 500,00 грн. - сума нарахованих орендних платежів, 11 500,00 грн. - штраф, 54 000,00 грн. - неустойка та про повернення майна, переданого за Договором поставки № 09/07/14 від 09.07.14 р., а саме: конвеєрів стрічкових шириною 500 мм, довжиною 10м, з мотор барабаном у кількості 3 одиниці, вартістю 72645,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/11181/16 відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2016, яка є невід'ємною частиною рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/11181/16, виправлено описку, допущену в абзаці сьомому сторінки восьмої мотивувальної частини рішення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, оскільки судом невірно встановлено обставини відносно суми оплати за договором та стану розрахунків, позивач відмовився від Договору поставки в частині поставки та надання в оренду конвеєрів стрічкових, судом невірно застосовані положення матеріального закону про змішаний договір.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів ОСОБА_5, Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 30.01.2017.

27.01.2017 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.01.2017 р., у зв'язку із припиненням повноважень судді ОСОБА_5 та перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/11181/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Алданової С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 колегію суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 розгляд справи відкладено на 20.02.2017 у зв'язку із неявкою представника відповідача.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

09 липня 2014 року між позивачем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, як постачальником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Мінко Юкрейн", як покупцем, був укладений Договір поставки № 09/07/14 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити покупцю товар, як він зазначений у п.1.2 цього договору (надалі за текстом - товар), у відповідності до підписаної між сторонами специфікації, що є не від`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та здійснити його оплату у порядку та на умовах, визначених у договорі.

Зокрема, в п. 1.2 Договору визначено загальні характеристики товару, що поставляється покупцю, а саме: Грохот ГИТ-32, шо перебував у користуванні, з рамою, двигуном, пружинами, сіткою 3 мм - 1 од. (п. 1.2.1), конвеєр стрічковий, що перебував у користуванні, шириною 500 мм, довжиною 10 м, з мотор барабаном - 3од. (п.1.2.2).

За умовами п. 1.3 Договору товар, визначений у п. 1.2 цього Договору, поставляється на умовах "як є", оглянутий покупцем до підписання цього Договору та претензій щодо якості та комплектності товару немає, і в подальшому претензії з цього приводу від покупця не приймаються і покладаються на його ризики ведення господарської діяльності.

Відповідно до п. 1.4 Договору ціна за одиницю товару, що поставляється за цим договором, вимоги до товару, кількість визначаються сторонами у цьому договорі та специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

У Розділах 2-7 Договору сторони погодили умови поставки товару, порядок приймання товару, загальну суму договору та порядок розрахунків, обов`язки сторін та їх відповідальність тощо.

Згідно з п. 2.1 Договору постачання товару здійснюється протягом семи календарних днів з моменту отримання постачальником передоплати, на умовах надання товару у розпорядження покупця на складі постачальника за адресою та на умовах, вказаних у специфікації.

У пункті 2.2 Договору сторони встановили, що за узгодженням сторін постачання товару може здійснюватися на інших умовах, про що складається специфікація та інший документ, який підписується обома сторонами.

Згідно з п. 2.4 Договору в разі передання товару покупцю, та до моменту повної оплати поставленого товару вважається, що такий товар знаходиться на відповідальному зберіганні у покупця, яке жодним чином додатково постачальником не оплачується. Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту здійснення оплати за Товар у повному обсязі. Ризики випадкової загибелі пошкодження/втраги товару чи настання інших несприятливих наслідків щодо товару переходять від постачальника до покупця в момент здійснення приймання-передачі товару.

Як визначено сторонами в п. 3.1 Договору якість товару, маркування та пакування повинні відповідати документам про якість товару відповідно до чинного законодавства. Прийняття товару за кількістю та якістю здійснюється у відповідності до "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по кількості" (П-6), "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по якості" (П-7)

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Договору ціна товару, що поставляється за цим Договором, за одиницю Товару вказується у Специфікації, без ПДВ. Загальна сума Договору становить 124 755,00 грн. (сто двадцять чотири тисячі сімсот п'ятдесят п'ять гривень 00 коп.) без ПДВ Форма оплати - безготівкова у національній валюті України.

Згідно з п. 4.3 Договору оплата товару, вказаного у п. 1.2.1 Договору, здійснюється на умовах попередньої оплати у сумі 52110,00 грн., яка оплачується протягом п`яти банківських днів після підписання Договору (пп. 4.3.1). За товар, вказаний у п.1.2.2 договору оплата здійснюється на умовах попередньої оплати у сумі 10000,00 грн., які оплачуються покупцем після здійснення ним пусконалагоджувальних робіт у місці, визначеному покупцем, однак у строк не більше 10 днів з моменту відвантаження товару. Залишок суми вартості товару у розмірі 62645,00 грн. сплачується покупцем протягом 3 (трьох) місяців з дати відвантаження товару (пп.4.3.2).

Окрім цього, згідно п. 4.3.4 Договору покупець вправі не оплачувати вартість товару, який вказаний у п. 1.2.2. цього Договору та вирішити питання про купівлю даного товару чи відмову від його придбання на протязі строку, встановленого для остаточного розрахунку за товар (три місяці з дати відвантаження, як це передбачено п. 4.3.2. цього Договору). В такому разі на відносини сторін поширюються відносини оренди і вважається, що товар, передбачений п. 1.2.2. цього Договору, на протязі трьох місяців з дати відвантаження знаходиться в оренді Покупця, зі сплатою орендної плати в розмірі 9 000 (дев'ять тисяч) грн. 00 коп. за кожний місяць оренди.

У такому разі сума першого платежу за товар, передбачений п. 1.2.2. цього Договору у розмірі 10 000 грн. 00 коп., підлягає зарахуванню як орендна плата за користування вказаним товаром. У випадку, якщо покупець не здійснює купівлю товару, передбаченого п. 1.2.2. цього Договору, то всі ризики та витрати по поверненню товару постачальнику несе покупець. В цьому разі покупець зобов'язаний повернути товар, передбачений п. 1.2.2. Договору, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Повітряна, 5, у строк, що не перевищує 3 місяці та 3 тижні з дати відвантаження товару постачальником.

Згідно з п.4.4 Договору покупець вправі достроково погасити свої зобов'язання зі сплати вартості товару, передбаченої умовами цього Договору, однак при дотриманні умов, передбачених п 4.3.2. цього Договору.

У пункті 10.1 Договору сторони узгодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, передбачених Договором.

Вказаний Договір підписаний позивачем та директором відповідача, підписи яких засвідчені печатками сторін.

Відповідно до умов Договору сторонами узгоджені та підписані Специфікації від 09.07.2014 року, якими передбачено асортимент, найменування, кількість та ціну відповідного обладнання, що постачалось позивачем, а саме: Грохот ГИТ-32, що перебував у користуванні, з рамою, двигуном, пружинами, сіткою 3 мм в кількості 1 штука за ціною 52110,00 грн. (специфікація №1) та Конвеєр стрічковий, що перебував у користуванні, шириною 500 мм, довжиною 10 м з мотор барабаном, без підпірок в кількості 3 штуки за загальною ціною 72645,00 грн. (специфікація №2).

Згідно видаткової накладної №28-07/14 від 28.07.2014 позивач передав, а відповідач прийняв товар: Грохот ГИТ-32, що перебував у користуванні, з рамою, двигуном, пружинами, сіткою 3 мм в кількості 1 штука за ціною 52110,00 грн. Видаткова накладна підписана позивачем та директором відповідача, підписи яких скріплені печатками сторін. Довіреність на отримання №25 від 24.07.2014.

Згідно видаткової накладної №28-07/14-2 від 28.07.2014 позивач передав, а відповідач прийняв товар: Конвеєр стрічковий, що перебував у користуванні, шириною 500 мм, довжиною 10 м з мотор барабаном, без підпірок в кількості 3 штуки за загальною ціною 72645,00 грн. Видаткова накладна підписана позивачем та директором відповідача, підписи яких скріплені печатками сторін. Довіреність на отримання №26 від 24.07.2014.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, за вказаним Договором позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 124755,00 грн. (52110,00 грн. + 72645,00 грн.).

Проте, в порушення умов Договору відповідач у встановлені строки за отриманий товар не розрахувався.

Так, судом першої інстанції також вірно встановлено, що на виконання Договору та на підставі виставлених позивачем рахунків №№ 09-07/14-1 від 09.07.14 р. на суму 72645,00 грн., № 09-07/14-2 від 09.07.14 р. на суму 72645,00 грн. та № 09-07/14 від 09.07.14 р. на суму 125075,00 грн. відповідачем здійснено перерахування позивачу грошових коштів в загальній сумі 124 755,00 грн., а саме платіжним дорученням № 348 від 11.07.14 р. в сумі 1500,00 грн. із зазначенням призначення платежу "попередня оплата за товар (обладнання) згідно рахунку № 09-07/14 від 09.07.14 р. без ПДВ", № 396 від 15.08.14 р. в сумі 10 000,00 грн. із зазначенням призначення платежу "оплата конвеєр стрічковий згідно рахунку № 09-07/14-1 від 09.07.14 р. без ПДВ, № 324 від 24.07.14 р. в сумі 52110,00 грн. із призначенням платежу "оплата за товар (обладнання) згідно рахунку № 09-07/14 від 09.07.14 р. без ПДВ", № 911 від 02.03.16 р. на суму 61145,00 грн. із призначенням платежу "оплата за конвеєр згідно рахунку № 09-07/14 від 09.07.14 р. без ПДВ", що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень та відповідачем не заперечувалось.

Позивач направив відповідачу претензію від 15.02.2016 року за вих. №15/02/16, у якій вказав на наявність заборгованості за поставлені конвеєри стрічкові, вважає, що відповідач фактично відмовився від оплату вказаного товар, внаслідок чого між сторонами виникли орендні правовідносини, тому повідомляє про відмову від договору поставки в частині поставки та надання в оренду конвеєрів стрічкових, просить погасити заборгованість з орендних платежів та штрафних санкцій в загальній сумі 88145 грн. та повернути конвеєри.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів отримання відповідачем зазначеної претензії, оскільки наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення не містить підпису уповноваженої особи відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №09/04/14 від 09.07.14 р. в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару. При цьому оскільки, за твердженнями позивача, не здійснивши сплату остаточної вартості товару у встановлений договором строк ТОВ "МІНКО ЮКРЕЙН" не виявило в передбачений договором спосіб бажання на купівлю даного товару, внаслідок чого між сторонами склалися орендні відносини, що прямо передбачені умовами п.п. 4.3.4 та 4.3 спірного Договору, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача орендної плати за користування переданим за Договором товаром, за наявності якої позивачем нараховані неустойка відповідно до ст. 785 ЦК України та штраф за неповернення товару, від якого покупець відмовився. Окрім того, позивач на підставі п.п. 4.3.4 п. 4.3 Договору просив суд зобов'язати ТОВ "МІНКО ЮКРЕЙН" повернути за актом приймання-передавання конвеєри стрічкові шириною 500 мм, довжиною 10 м, з мотор барабаном у кількості 3 одиниці, що були передані за договором поставки №09/04/14 від 09.07.14 р. загальною вартістю 72 645,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновку суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки №09/07/14 від 09.07.2014 р. За правовою природою вказаний договір є господарським договором поставки.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17.07.12. Вищого господарського суду України зазначено, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

У пункті 1 Оглядового листа № 01-06/767/2013 від 29.04.13. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Тобто, з наведеного вбачається, що накладна, підписана представниками обох сторін та скріплена їх печатками є належним підтвердженням вчинення господарської операції.

В свою чергу відповідачем не надано доказів пред'явлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій щодо поставленого за видатковими накладними товару (грохоту та конвеєрів) на загальну суму 124755,00 грн.

Отже, є вірним висновок місцевого господарського суд про те, що позивачем виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору зобов'язання з поставки товару ТОВ "Мінко Юкрейн", а відповідачем, у свою чергу, прийнятий цей товар та супровідна документація без будь - яких зауважень. Факт передачі позивачем товару належним чином підтверджено матеріалами справи.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач вказував на те, що оскільки відповідачем не будо здійснено повну оплату поставленого за Договором товару (конвеєрів стрічкових), а внесено лише передоплату за вказаний товар у сумі 11 500,00 грн. (1500,00 грн.+10000,00 грн.), між сторонами, у відповідності до п.п. 4.3.4 договору виникли орендні правовідносини, а товар, визначений п. 11.2.2 договору з моменту відвантаження знаходився у оренді покупця, зі сплатою орендної плати у розмірі 9000,00 грн. за кожен місяць оренди, що загалом складає 150500,00 грн. за період з 28.07.2014 по 03.02.2016.

При цьому позивач в позовній заяві зазначав про зарахування перерахованих ТОВ "Мінко Юкрейн" коштів в сумі 11 500,00 грн. на підставі абз. 2 п.4.3.4 Договору як орендної плати за користування конвеєрами стрічковими, а саме: 9000,00 грн. за перший місць оренди, 2500,00 грн. - як частина орендної плати за другий місяць користування майном. Відтак, за наведених обставин позивач розцінює зазначені умови укладеного Договору №09/07/14 як договір оренди майна, а заборгованість, що є предметом спору у наведеній сумі, як заборгованість зі сплати за користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст.638 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що за змістом статей 759 - 762 ЦК України істотними договорів оренди є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування. Крім того, слід мати на увазі, що відповідно до статті 638 ЦК України істотними умовами договору оренди можуть бути також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Отже, лише за наявності у договорі істотних умов, якщо їх не врегульовано чинним законодавством, договір оренди майна можна вважати укладеним.

Позивач, зазначаючи про прострочення сплати відповідачем поставленого йому товару, з посиланням на п.п. 4.3.4 Договору стверджує про те, що між сторонами склалися орендні відносини у зв'язку з користуванням товаром.

Як було вказано вище, умовами пункту 4.3.4 Договору встановлено, що покупець вправі не оплачувати вартість товару, який вказаний у п. 1.2.2 договору та вирішити питання про купівлю даного товару чи відмову від його придбання на протязі строку встановленого для остаточного розрахунку за товар (три місяці з дати відвантаження, як це передбачено п. 4.3.2 цього договору). У такому разі на відносини сторін поширюються відносини оренди і вважається, що товар, передбачений п.1.2.2 цього договору, на протязі трьох місяців з дати відвантаження знаходиться в оренді покупця зі сплатою орендної плати у розмірі 9000,00 грн. за кожен місяць оренди.

Проте, місцевим судом обґрунтовано відхилені доводи позивача про відмову покупця від товару, можливість якої передбачена в наведеному пункті Договору, а саме "вирішити питання про купівлю товару чи відмову від його придбання", за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів останньої.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що сторони в п. 2.3 Договору передбачили відсутність у покупця права відмови від товару у випадку підписання специфікації, що, як свідчать матеріали справи, було зроблено сторонами 09.07.14 р. (специфікації № 1 та № 2) відповідно до п. 1.4 одночасно з підписанням тексту самого Договору поставки. Також судом вірно встановлено, що здійснені відповідачем оплати в розмірі 11500,00 грн., які в своїй сумі перевищують суму визначеного п. 4.3.2 Договору авансу за конвеєр стрічковий, свідчать про часткову оплату покупцем вказаного товару згідно п. 1.2.2 Договору, що, в свою чергу спростовує висновок позивача про намір покупця щодо відмови від товару.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутність оплати протягом трьох місяців з дати відвантаження не передбачає настання правовідносин сторін в якості орендодавця та орендаря, а тим більше не спричиняє автоматичної пролонгації оренди та строків оплати за його використання починаючи з 28.10.14 по 03.02.2016, оскільки виходячи з умов спірного Договору, яким альтернативно визначено можливість самої оренди товару, неможливо точно визначити момент початку дії договору оренди, як того вимагається за правилами ст. 640 Цивільного кодексу України.

Оскільки приписи чинного законодавства та наведені положення Договору не передбачають автоматичної зміни правовідносин сторін за договором в цілому, враховуючи суть правовідносин сторін та передбачені законодавством істотні умови договору оренди, наявний Договір №09/07/14 та визначені в ньому умови не можуть бути розцінені судом як договір оренди товару, тому місцевим господарським судом правомірно відхилені доводи позивача щодо наявності правовідносин сторін, які виникли не на підставі договору поставки, а за договором оренди.

Отже, оскільки місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивач у зв'язку із укладенням Договору поставки не набув повноважень орендодавця, а відповідач, відповідно, орендаря, між сторонами не виникли орендні правовідносини, тому вимоги позивача про стягнення орендних платежів у заявленій сумі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також, з наведених підстав не може бути застосована до даних правовідносин ч.2 ст. 785 ЦК України, стосовно порушення наймачем обов'язку з повернення речі, що має наслідком право вимоги до наймача щодо сплати неустойки у встановленому статтею розмірі, а відтак позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі 54000,00 грн. також правомірно відхилені судом першої інстанції.

Крім цього, позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого у відповідності до п. 7.2 Договору, згідно якого у разі порушення п. 2.3 даного Договору, а також у випадку несвоєчасного повернення або неповернення товару у випадках, встановлених цим договором і діючим законодавством України понад 10-денний строк для такого повернення, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 100% від вартості товару, від якого відмовляється покупець або який покупець не повернув у випадках, встановлених договором.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням платіжного доручення № 911 від 02.03.2016 про сплату 61 145,00 грн. заборгованість відповідача за поставлений за Договором товар на момент розгляду справи відсутня та за умовами п. 2.4 Договору товар перейшов у власність відповідача з моменту повної його оплати. Отже, оскільки матеріали справи не містять доказів відмови покупця від поставленого товару, виходячи з фактичних обставин справи у останнього не виник обов'язок з повернення належного йому на праві власності товару, що, в свою чергу, унеможливлює застосування штрафу згідно п. 7.2 Договору, який підлягає сплаті саме за наслідками неоплати товару та відмови від його повернення в межах визначених сторонами строків.

Зважаючи на момент переходу права власності на повністю оплачений та придбаний за Договором товар, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача повернути за актом приймання-передавання конвеєри стрічкові шириною 500 мм, довжиною 10 м з мотор барабаном у кількості 3 штук.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд прийшов вірного висновку про те, що зобов`язання покупця з оплати поставленого товару є виконаним, хоч і з порушенням строків виконання, що може мати наслідком застосування до правовідносин сторін приписів статті 549, ч. 2 статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно яких правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (пеню), стягнення якої передбачене п. 7.1 Договору, інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/11181/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі №910/11181/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/11181/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова