ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

01 березня 2017 р. Справа № 902/1091/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Відродження-2009", с.Великі Крушлинці, Вінницький район, Вінницька область

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське орендне підприємство" Михайлівське", с. Михайлівка, Вінницький район, Вінницька область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: Федчук Тетяна Мирославівна, договір про надання правової допомоги № б/н від 03.10.2016 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 267 видане 19.12.2003 р., паспорт НОМЕР_1 виданий Тульчинським РВ УМВС України в Вінницькій області 28.08.1993 р.

Невмивака Василь Леонідович, керівник підприємства, паспорт НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 23.05.2001 р.

відповідача: Русецька Ольга Миколаївна, довіреність № б/н від 10.02.2017, паспорт НОМЕР_3 виданий Липовецьким РВУМВС України у Вінницькій області 14.10.2003 р.

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2: не з'явилися.

В С Т А Н О В И В :

Приватним підприємством "Відродження-2009" заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське орендне підприємство" Михайлівське" про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками.

Ухвалою суду від 19.12.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1091/16 та призначено до розгляду на 26.01.2017 р. Цією ж ухвалою залучено до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

26.01.2017 р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву вих. № 36 від 26.01.2017 р. (вх. № 06-52/710/17 від 26.01.2017 р.) в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Крім того, 26.07.2017 р. представником позивача подано письмові пояснення від 25.01.2017 р. (вх. № 06-52/705/17 від 26.07.2017 р.) по суті спору з рядом доданих документів в обґрунтування заявлених вимог.

Також, 26.01.2017 р. на адресу суду від третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли заяви від 24.01.2017 р. в яких останні заявлений ПП "Відродження-2009" позов підтримують в повному обсязі та просять провести розгляд справи за їх відсутності.

У зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі ухвалою суду від 26.01.2017 р. відкладено її розгляд до 16.02.2017 р.

07.02.2017 р. на адресу суду від Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі надійшли документи щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, зазначених в ухвалі суду від 26.01.2017 р., які розташовані на території Великокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

16.02.2017 р. до суду надійшли письмові пояснення сторін вих. № 33 від 15.02.2017 р. та б/н від 16.02.2017 р. з доданими доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідно до ухвали суду від 16.02.2017 р. відкладено слухання справи до 01.03.2017 р. у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів необхідних для розгляду справи.

Крім того, вказаною ухвалою суду продовжено передбачений ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

В засідання суду треті особи громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, причин неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином - ухвалою суду від 16.02.2017 р., яка надсилалася їм рекомендованою кореспонденцією за адресою, що є ідентичною тій яка вказана в доданих до позовної заяви договорах оренди.

При цьому в матеріалах справи містяться заяви останніх від 24.01.2017 р., в яких треті особи просять провести розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду третіх осіб або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності останніх.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали господарської справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, письмових пояснень від 25.01.2017 р. (вх. № 06-52/705/17 від 260.10.2017 р.), від 16.02.2017 р. (вх. № 06-52/1405/17 від 16.02.2017 р.) позивач (ПП "Відродження-2009") в якості підстави позовних вимог посилається на укладення ряду договорів оренди земель сільськогосподарського призначення від 04.11.2014 р., що розташовані на території Великокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, орендодавцями яких є треті особи про що між сторонами підписані відповідні акти приймання-передачі об'єкта оренди. Зазначені договори оренди було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

В той же час, позивач стверджує, що спірні земельні ділянки ним не використовуються, оскільки приступити до ведення товарного сільськогосподарського виробництва на зазначених земельних ділянках він, як орендар, не зміг, позаяк відповідач чинить перешкоди в доступі та користуванні зазначеною земельною ділянкою, що підтверджується актом щодо недопущення орендаря до відновлення меж орендованих земельних ділянок від 22.09.2016 р., складеним за участю директора, агронома ПП "Відродження-2009" та представника землевпорядної організації - інженера ТОВ "ВІАТЕРРА".

З огляду на вказані обставини, позивач, посилаючись на ст.ст. 93, 95, 152, 212 Земельного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про оренду землі" та ст. 395, 396 Цивільного кодексу України, просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками, зобов'язавши Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське орендне підприємство" Михайлівське" (Відповідач) звільнити самовільно зайняті земельні ділянки за кадастровими номерами зазначеними в прохальній частині позовної заяви.

Відповідач у поданих до суду відзиві на позовну заяву вих. № 36 від 26.01.2017 р. (вх. № 06-52/710/17 від 26.01.2017 р.) та додаткових письмових вих. № 33 від 15.02.2017 р. (вх. №06-52/1401/17 від 16.02.2017 р.) позовні вимоги приватного підприємства "Відродження-2009" не визнає в повному обсязі та просить в його задоволенні відмовити зазначаючи, що спірні земельні ділянки перебували на момент укладення з позивачем договорів оренди і перебувають по даний час в оренді у відповідача, що підтверджується відповідним договорами оренди землі від 20.02.2008 р. укладеними із спадкодавцями третіх осіб. Державну реєстрацію договорів оренди землі відповідачем проведено у вересні 2008 р. Після смерті власників земельних ділянок договори оренди не втратили свою чинність та діють до 2022 р.

Таким чином, за твердженням відповідача, його право користування спірними земельними ділянками підтверджено належними доказами, а саме договорами оренди землі 2008 р., строк дії яких на момент звернення позивача з позовом до суду не закінчився, а відтак вказані договори є дійсними та обов'язковими для виконання їх сторонами.

Крім того, ТОВ "Сільськогосподарське орендне підприємство" Михайлівське" зазначає, що на виконання вищевказаних договорів оренди ним, як орендарем, систематично сплачувалася орендна плата за користування земельними ділянками про що ним додано до справи відповідні довідки про нарахування орендної плати орендодавцям.

Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, підстави для задоволення позову ПП "Відродження-2009" відсутні, оскільки ТОВ Сільськогосподарське орендне підприємство" Михайлівське" є належними користувачем спірних земельних ділянок, що повністю спростовує твердження позивача про самовільне використання земельних ділянок.

Треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлений позов ПП "Відродження-2009" підтримали в повному обсязі про що надали до суду відповідні заяви від 24.01.2017 р. Крім того зазначили, що жодних договорів оренди землі з ТОВ "Сільськогосподарське орендне підприємство" Михайлівське" ними не укладалось.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує наступне.

04.11.2014 р. між приватним підприємством "Відродження-2009" (Орендар, Позивач) та ОСОБА_1 (Орендодавець, Відповідач) укладено договір оренди землі № 530 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4) від 06.11.2014 р. (а.с. 13-17, т. 1).

Також, 04.11.2014 р. між приватним підприємством "Відродження-2009" (Орендар, Позивач) та ОСОБА_1 (Орендодавець, Відповідач) укладено договір оренди землі № 531 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_5) від 06.11.2014 р. (а.с. 24-28, т. 1).

Крім того, цього ж дня між приватним підприємством "Відродження-2009" (Орендар, Позивач) та ОСОБА_6 (Орендодавець, Відповідач) укладено договір оренди землі № 532 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6) від 06.11.2014 р. (а.с. 36-39, т. 1).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 05.11.2014 р. проведено державну реєстрацію права оренди ПП "Відродження-2009" на земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_4, НОМЕР_5 та НОМЕР_6 (а.с. 23, 34, 45, т. 1).

06.11.2014 р. за участю директора, агронома ПП "Відродження-2009" та представника землевпорядної організації - інженера ТОВ "ВІАТЕРРА" складено акти визначення меж вищезазначених земельних ділянок в натурі (на місцевості) (а.с. 21, 32, 43, т. 1).

Поряд із цим відповідачем надано суду договори оренди землі від 20.02.2008 р. та відповідні акти прийому-передачі зазначених вище земельних ділянок, укладені між орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське орендне підприємство "Михайлівське" (Орендар) та орендодавцями - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (в подальшому спадкодавці спірних земельних ділянок) (а.с. 86-90, 95-98, 101, 110-113, 116).

Згідно із інформацією, що міститься у "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі" (розділ 4 "Записи державної реєстрації договорів оренди землі"), наданої Управлінням Держгеокадастру у Вінницькому районі на виконання вимог ухвали суду, 09.09.2008 р. проведено державну реєстрацію права оренди ТОВ "Сільськогосподарське орендне підприємство "Михайлівське" на земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_5 (власник земельної ділянки ОСОБА_9.) та НОМЕР_6 (власник земельної ділянки ОСОБА_8.) (а.с. 135-138, т. 1).

При цьому із наявних у справі доказів вбачається, що договір від 20.02.2008 р. укладений із ОСОБА_7 не зареєстрований в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі" і оригінал вказаного договору відсутній у відповідача про що останній вказав у своєму письмовому поясненні від 16.02.2017 р.

Суд також зауважує, що ОСОБА_7 померла до підписання вказаного вище договору, а саме 30.01.2008 р., що підтверджується наявним у справі свідоцтвом про смерть серія 1-АМ № 091210.

При цьому згідно із наявними у справі свідоцтвами про право на спадщину за заповітом (від 08.04.2009 р., від 06.05.2010 р., від 15.05.2012 р.) спадкоємцями спірних земельних ділянок являються ОСОБА_1 відносно земельних ділянок власниками яких являлись ОСОБА_7 та ОСОБА_9 кадастрові номери НОМЕР_4, НОМЕР_5 та ОСОБА_2 відносно земельної ділянки власником якої являлась ОСОБА_8 НОМЕР_6.

Як встановлено судом, 20.09.2016 р. ПП "Відродження-2009" звернулось до ТОВ "Сільськогосподарське орендне підприємство "Михайлівське" з листом вих. № 20 з проханням забезпечити присутність представника відповідача на полів № 7 на території Великокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області під час проведення землевпорядною організацією робіт відновлення меж земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами НОМЕР_4, НОМЕР_5 та НОМЕР_6 (а.с. 46, т. 1).

У відповідь на вказаний лист позивача, ТОВ "Сільськогосподарське орендне підприємство "Михайлівське" листом вих.. № 489 від 21.09.2016 р. повідомлено останньому про незгоду на проведення будь-яких дій пов'язаних з обробітком ґрунту по відношенню до земельних ділянок кадастрові номера НОМЕР_4, НОМЕР_5 та НОМЕР_6. При цьому, серед іншого, останнім також зазначено, що вказані земельні ділянки обробляються ТОВ "Сільськогосподарське орендне підприємство "Михайлівське" згідно договорів оренди землі укладених з власниками земельних ділянок (а.с. 47, т. 1).

22.09.2016 р. за участю директора, агронома ПП "Відродження-2009" та представника землевпорядної організації - інженера ТОВ "ВІАТЕРРА" складено акт щодо недопущення орендаря (ПП "Відродження-2009") до відновлення меж орендованих земельних ділянок (а.с. 74, т. 1).

Посилаючись на правомірність володіння вказаними земельними ділянками на підставі договорів оренди землі, позивач просить суд задовольнити позов та зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні цими земельними ділянками шляхом зобов'язавши ТОВ "Сільськогосподарське орендне підприємство "Михайлівське звільнити самовільно зайняті ним земельні ділянки.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача, а також щодо оцінки наявних у справі доказів, суд виходив із наступного.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ст. 152 Земельного кодексу України.

Згідно із ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 ЗУ "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

У п. 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначено, що у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають спори про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст.396 ЦК України).

Главою 29 Цивільного кодексу України передбачено наступні способи захисту: право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387), на витребування майна від добросовісного набувача (ст. 388), витребування грошей та цінних паперів (ст. 389), захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння (ст. 391), визнання права власності (ст. 392) тощо.

Оцінюючи предмет позовних вимог (про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками), суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач обрав такий речово-правовий засіб захисту порушеного права як негаторний позов.

В силу статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Слід наголосити на тому, що негаторний позов - це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпорядження майном.

Умови подання негаторного позову такі:

1) річ знаходиться у власника;

2) інша особа заважає користуванню, розпорядженню тощо цією річчю;

3) для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо).

Позивачем за негаторним позовом є власник або інша особа, уповноважена на це законом чи договором, що володіє річчю, але позбавлена можливості користуватися і розпоряджатися нею. Відповідачем є особа, яка своєю протиправною поведінкою створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності. Зміст негаторного позову становлять вимоги позивача (власника або іншої особи, уповноваженої законом чи договором) про усунення порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння.

Таким чином, негаторний позов може бути поданий власником або титульним володільцем, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що вона регулює захист права власності не в будь-якому випадку, а саме в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та (або) розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов'язані з позбавленням володіння майном.

В разі ж порушення прав власника щодо його правомочності з володіння належним йому майном цивільне законодавство передбачає інші способи його захисту шляхом подання до суду віндикаційного позову.

Тобто передбачений вищевказаною правовою нормою негаторний позов пред'являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати користування та розпорядження ним.

А відтак, з огляду на вищевказане, для застосування права орендаря на захист свого права володіння і користування, у тому числі і на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, його право повинно бути законним і безспірним.

В той же час, якщо між сторонами у справі є спір з приводу того, чиє право на оренду земельної ділянки є правомірнішим, то вирішення питання про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками є неможливим до часу остаточного вирішення питання про те, яка особа є правомірним користувачем спірними земельними ділянками, так як одночасне правомірне користування земельними ділянками зі сторони різних осіб та на підставі різних правовстановчих документів є неможливим.

Як встановлено судом та безпосередньо слідує з позову ПП "Відродження-2009" підписавши акти приймання-передачі об'єкта оренди від 06.11.2014 р. позивач так і не приступив до користування земельними ділянками. У весь час (з моменту підписання зазначених актів по теперішній день) спірні земельні ділянки використовуються ТОВ "Сільськогосподарське орендне підприємство "Михайлівське". Тобто позивач позбавлений права володіння та користування земельними ділянками, оскільки це право у повній мірі вже здійснює на земельних ділянках відповідач у справі.

Зазначені вище обставини визнаються та не заперечуються сторонами, з огляду на що оцінюються судом критично акти приймання-передачі об'єкта оренди підписані між позивачем та третіми особами.

Разом з тим, за змістом ст. 391 ЦК України (про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння) лише за умови відсутності обставини позбавлення власника чи користувача майна правами володіння, є можливим пред'явлення позову про усунення перешкод у користуванні майном.

Якщо майно вибуло із володіння власника чи користувача, слід ставити питання про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Тобто, питання про усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов) повинен вирішуватися як і віндикаційний позов (про витребування майна) лише за відсутності спору про право на це майно. При цьому, виходячи зі змісту ст.ст.387, 388 Цивільного кодексу України право витребувати майно належить власнику, тобто необхідним умовами подання віндикаційного позову є, по-перше, відсутність спору про право та фактичне вибуття майна з володіння власника, оскільки не можна вирішувати спір про витребування майна на користь позивача, якщо є спір про наявність у позивача права власності на це майно (постанова Вищого господарського суду України від 04.06.2014 р. № 5020-11/359-9/099-382/2011).

Якщо є спір про право, він вирішується шляхом подання позову про визнання права згідно ст.ст.15,16 ЦК України, якщо це право не визнається чи оспорюється іншою особою, або є ситуація невизначеного правового стану. Позивач також не позбавлений в інший спосіб довести правомірність свого права оренди земельних ділянок на противагу правам відповідача на ці ж земельні ділянки.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, права позивача, як власника спірного майна, який позбавлений володіння належним йому майном не можуть бути захищені шляхом пред'явлення негаторного позову, оскільки таке майно перебуває у володінні іншої особи.

Невірне обрання способу захисту права власності на таке майно є самостійною підставою для відмови в задоволенні даного позову.

Крім того, згідно із ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування. Якщо річ, визначену індивідуальними ознаками, ще не передано, переважне право на її одержання має той з кредиторів, зобов'язання на користь якого виникло раніше, а коли це неможливо визначити, - кредитор, який першим пред'явив позов.

Відтак, виходячи зі змісту зазначеної статті ЦК України, позивач був вправі у разі не передання йому земельних ділянок як об'єкту цивільних прав, звернутися до власників вказаних ділянок, якими є треті особи з вимогам щодо їх передачі.

Втім, як слідує з матеріалів справи, у період з моменту укладення договорів оренди - листопад 2014 р. до вересня 2016 р. жодних дій (вимог до власників земельних ділянок) не вчинялося (не пред'являлося) ПП "Відродження-2009".

Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Надаючи оцінку правомірності користування земельними ділянками відповідачем суд приймає до уваги наступні приписи чинного законодавства.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент укладення відповідачем договорів оренди) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації: договори про іпотеку, оренду строком більше одного року, інші визначені законом документи щодо речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав є публічною, здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані речові права та їх обмеження в порядку, встановленому законом (ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент укладення відповідачем договорів оренди).

Згідно із ч.1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент укладення відповідачем договорів оренди) систему органів державної реєстрації прав складають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, створена при ньому державна госпрозрахункова юридична особа з консолідованим балансом (центр державного земельного кадастру) та її відділення на місцях, які є місцевими органами державної реєстрації прав.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема із інформації, що міститься у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі" (розділ 4 "Записи державної реєстрації договорів оренди землі"), укладені між орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське орендне підприємство "Михайлівське" (Орендар) та орендодавцями - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровано відділом геокадастру 09.09.2008 р., а відтак вказані договори є дійсними та такими, що створюють для сторін договору певний обсяг прав та обов'язків.

Разом з тим, згідно із п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації (постанова Верховного Суду України від 29.09.2015 р. у справі № 21-760а15).

Таким чином наявність факту реєстрації договорів оренди земельних ділянок від 20.02.2008 р. (кадастрові номери НОМЕР_5 та НОМЕР_6) унеможливлювала здійснення державної реєстрації договорів оренди землі, укладених між їх власниками та ПП "Відродження-2009" до закінчення строку дії попередніх договорів.

З огляду на наявність у справі доказів переходу прав на спірні земельні ділянки до спадкоємців суд приймає до уваги такі положення законодавства.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч.4 ст.32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Посилання позивача на абз.1 п.40 Договорів оренди землі, укладених між відповідачем та власниками земельних ділянок (спадкодавці) відповідно до якого визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору з посиланням на те, що зміст цього пункту визначався шляхом закреслення є (не є), де не потрібне не є закреслено, судом оцінюється критично, оскільки на примірниках договорів оренди землі, долучених відповідачем до справи та наданих ним для огляду в судовому засіданні оригіналах відсутнє вказане закреслення букв.

Таким чином, на момент укладення договорів оренди земельних ділянок кадастрові номери НОМЕР_5 та НОМЕР_6 у позивача не виникло порушеного права, оскільки вказані земельні ділянки перебували у користуванні відповідача на правомірних підставах.

Стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 (власник ОСОБА_7, спадкоємець ОСОБА_1.) то як вказувалось вище, після оформлення спадщини доказів переходу фактичного володіння вказаною земельною ділянкою, як і двома іншими, від відповідача до третіх осіб, а в подальшому від третіх осіб до позивача, матеріали справи не містять, що з урахуванням встановлених обставин може слугувати підставою для заявлення віндикаційного позову спадкоємцями до відповідача.

Відтак, виходячи із встановлених обставин справи суд дійшов переконливого висновку, що порушене право позивача щодо вказаних спірних земельних ділянок полягає у їх непередані зі сторони третіх осіб, як орендодавців у володіння та користування позивача як орендаря, що виключає задоволення поданого до відповідача негаторного позову і відповідно слугує підставою для врегулювання спірних правовідносин із третіми особами в контексті застосування приписів ст.620 ЦК України.

Надані позивачем докази оплати орендних платежів третім особам з урахуванням наведеного вище, не підтверджують виникнення права користування спірними земельними ділянками позаяк відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, в той час як доказів фактичного користування спірними земельними ділянками позивачем матеріали справи не містять.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на вищевикладені обставини в їх сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову приватного підприємства "Відродження-2009" в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

01.03.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Керуючись ст.ст. 43, 45, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову Приватного підприємства "Відродження-2009" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське орендне підприємство" Михайлівське" про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом зобов'язання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_4 площею 1,5388 га, НОМЕР_5 площею 1,5388 га, НОМЕР_6 площею 1,5430 га, що знаходяться на території Великокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за межами населеного пункту та надані приватному підприємству "Відродження-2009" в оренду відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати третім особам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 06 березня 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - ОСОБА_1 - АДРЕСА_2

3, 4 - ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, АДРЕСА_3