ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року Справа № 915/417/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність № б/н від 24.01.2017 р;

від третьої особи: представник не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/417/16

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м.Київ, пр.Перемоги, 14) в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 КОМПАНІЯ (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/26),

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал (54001, м.Миколаїв, вул.Лягіна, 4/1),

про: стягнення 976218,7 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Компанія» про стягнення заборгованості за надання послуг.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити та в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» включене до переліку субєктів природних монополій з надання спеціалізованих послуг у морському порту та надає послуги із забезпечення доступу портових операторів до причалів, що перебувають у його господарському віданні.

У звязку з цим позивач вказує, що в силу ч. 1 ст. 21 Закону України «Про морські порти України», Розпорядження Кабінету міністрів України від 14 грудня 2015 р. № 1331-р «Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України», а також Наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 «Про затвердження ОСОБА_3 на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» відповідач має здійснити оплату спеціалізованих послуг із забезпечення доступу Відповідача як портового оператора до причалів 5, 12, 13. Як зазначає позивач, ним були виставлені рахунки, які на момент розгляду справи відповідачем оплачені не були.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідач жодного разу не надавав позивачу завдання (замовлення) на послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу; ніколи не отримував та не має наміру отримувати спеціалізовану послугу із забезпеченням доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України.

Відповідач використовує причал №12 та причальну інфраструктуру на підставі Договору про встановлення сервітуту №А3-А від 04.07.2013, який є діючим, оскільки додаткових угод про його розірвання сторонами не укладалось і немає жодного судового рішення про визнання вказаного договору недійсним або розірваним.

Згідно ст.22 Закону України Про морські порти України передбачений вичерпний перелік обовязкових платежів (портових зборів), які сплачуються в обовязковому порядку в морському порту, який не містить плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу. Тобто, спеціалізована послуга із забезпеченням доступу портового оператора до причалу це послуга, яка надається за погодженням сторін та не є обовязковою для кожного портового оператора, який здійснює свою господарську діяльність на території порту. За відсутності обовязковості надання портовим оператором послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу, та за відсутності факту замовлення такої послуги, у відповідача відповідно відсутній обовязок оплати таких послуг. Надані позивачем документи не підтверджують надання вищезазначеної спеціалізованої послуги, а лише доводять факт заходу та відходу суден в акваторії Миколаївського морського порту та повинні складатися в силу вимог законодавства безвідносно до наявності чи відсутності між сторонами відносин з приводу надання спеціалізованих послуг.

В матеріалах справи також наявні письмові пояснення позивача по справі №18-09/2682 від 27.04.2016, у яких він зазначає, що 12.04.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Бузький морський термінал» виконані зобовязання відповідача щодо оплати спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу на суму 32459,89 грн. на підставі виставлених рахунків позивачем № 22910088 від 11.04.2016 на суму 11823,72 грн. та № 22920088 від 11.04.2016 на суму 20636,17 грн., у звязку з чим просить припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача 32459,89 грн. у звязку з відсутністю предмету спору та просить стягнути з відповідача на користь позивача 943758,81 грн. боргу. Аналогічні пояснення містяться в письмових поясненнях позивача № 18-09/340 від 24.01.2017 року.

Відповідач у своїх письмових пояснення від 26.05.2016 року, від 07.02.2017 року висловив заперечення проти клопотання відповідача про припинення провадження у справі в частині стягнення 32459,89 грн. сплачених позивачу з боку ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал», посилаючись на те, що припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору можливе лише у разі існування предмету спору на початок розгляду справи. Оскільки у відповідача не виникло жодних зобовязань щодо оплати позивачу спеціалізованої послуги і наявність будь-якої заборгованості перед позивачем з її оплати відповідачем заперечується, то предмет спору був відсутній на момент подання позову. Крім того, відповідач зазначає, що ТОВ Дніпро-Бузький морський термінал виконало власні зобовязання зі сплати спеціалізованої послуги, а не здійснило оплату такої послуги за відповідача, оскільки навантажувально-розвантажувальні роботи по суднам Goodwill тa Navios Serenitу на причалах №5, №13 здійснювало саме ТОВ Дніпро-Бузький морський термінал.

Третя соба - Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал у письмових поясненнях від 27.05.2016 року підтримує висловлену відповідачем у справі позицію, зазначаючи зокрема, що рахунки №22920088 від 11.04.2016 та №22910088 від 11.04.2016 на суму 32459,89 грн. були ним сплачені у звязку з тим, що безпосередньо ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» здійснювало навантажувально-розвантажувальні роботи по суднам Goodwill тa Navios Serenitу на причалах №5, №13. Посилання позивача на те, що ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» виконало зобовязання ТОВ «ОСОБА_2 Компанія» з оплати послуг спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу на суму 32459,89 грн. на підставі ст.528 ЦК України вважає недоречним, оскільки ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» виконало власне зобовязання щодо оплати вищевказаних виставлених рахунків на суму 32459,89 грн., адже саме ІІІ особою здійснено навантаження суден Goodwill тa Navios Serenitу на причалах №5, №13. Відповідачем не було покладено на ІІІ особу ніяких обовязків щодо сплати спеціалізованої послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

07.02.2017 року до суду від третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Бузький морський термінал» надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, за наявними в матеріалах справи документами та поясненнями.

Позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові, відзиві на позов та в письмових поясненнях по справі.

В ході розгляду справи судом перевірено розрахунки позовним вимог позивача, розглянуто клопотання позивача, в якому він просить припинити провадження у справі в частині стягнення 32459,89 грн. та надано оцінку взаємовідносинам сторін, з урахуванням нормативних актів, які регулюють їх відносини.

Розглянувши клопотання позивача про припинення провадження в частині стягнення з відповідача суми 32459,89 грн. у звязку з відсутністю предмету спору, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що платником 32459,89 грн. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Бузький морський термінал», яке 12.04.2016 виконало власне зобовязання щодо оплати спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалів № 5, 13 на підставі виставлених позивачем безпосередньо третій особі рахунків № 22910088 від 11.04.2016 на суму 11823,72 грн. та № 22920088 від 11.04.2016 на суму 20636,17 грн.

За змістом ст. 528, 512, ЦК України, підставою для виконання третьою особою зобовязань за боржника є покладення на цю особу такого зобовязання боржником, як за власною ініціативою так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «НЄК» не покладало на ТОВ «ДБМТ» ніяких обовязків, повязаних зі сплатою спеціалізованої послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу. Той факт, що навантажувально-розвантажувальні роботи по суднам Goodwill тa Navios Serenitу на причалах № 5, № 13 здійснювались саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Бузький морський термінал» як портовим оператором, сторонами не заперечено та не спростовано. Отже, ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» виконало власне зобовязання щодо оплати рахунків № 22920088 від 11.04.2016 року та № 22910088 від 11.04.2016 року на суму 32 459,89 грн. за отримання спеціалізованої послуги по доступу портового оператора до причалів № 5,13 під час навантаження суден Goodwill та Navios Serenity.

При цьому, рахунки № 02692671 від 03.01.2016 та № 05312671 від 30.01.2016, які раніше були виставлені відповідачеві, були анульовані Адміністрацією Миколаївського морського порту (лист від 14.04.2016 року №18-19/556), тобто, правовідносини між сторонами по справі у цій частині взагалі не виникли і, відповідно, не можуть бути врегульовані сторонами у процесі розгляду даної справи. Пунктом 4.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року визначено, що припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави для припинення провадження у справі у порядку, визначеному п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з огляду на наступне.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про морські порти України», адміністрація морських портів України державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання обєктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

У господарському віданні Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) знаходиться причали №5, №12 та №13, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Компанія» є портовим оператором, який здійснює свою діяльність на території миколаївського морського порту. Згідно з п.11 ст.1 Закону України «Про морські порти України», портовий оператор (стивідорна компанія) - субєкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші повязані з цим види господарської діяльності.

04.07.2013 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Компанія» укладено Договір №А3-А про встановлення сервітуту (надалі Договір №А3-А). Як вбачається з преамбули Договору №А3-А про встановлення сервітуту договір було укладено у звязку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, повязаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал №12 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

Відповідно до п.1.1 Договору №А3-А, сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Згідно п. 2.1 Договору №А3-А, сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури. У відповідності до п.3.1 Договору №А3-А, видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу №12 та причальної інфраструктури (Додаток № 1, який є невідємною частиною цього Договору), наступною довжиною:

причал №12 (інв. №1031039) -187,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

залізничні колії №53, №54 (інв. №№1031085, 1031086) 355,68 м.п.;

підкранові колії (інв. №1031068) - 180,0 м.п. у дві нитки.

Додатковою угодою №2 від 01.04.2014 до п.3.1 Договору №А3-А, сторони узгодили викласти в наступній редакції: Видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу №12 та причальної інфраструктури (Додаток №1, який є невідємною частиною цього Договору), наступною довжиною:

причал №12 (інв. №1031039) -187,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

залізничні колії №53, №54 (інв. №№1031085, 1031086) 355,68 м.п.;

підкранові колії (інв. №1031068) - 182,0 м.п. у дві нитки.

Пунктом 3.2 Договору №А3-А визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п.3.1 даного Договору.

Умовами п.п.4.1 Договору №А3-А встановлено, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно п.3.1 Договору. Сервітут є строковим та оплатним.

Згідно до п.14.1 Договору №А3-А, договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє по 31.12.2018 включно. Сервітут, встановлений Договором №А3-А, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На момент розгляду справи договір сервітуту від 04.07.2013р. є чинним, а тому в силу положень ст.ст.525, 526 ЦК України сторони можуть користуватися наданими за цим договором правами та повинні виконувати взяті на себе зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про морські порти України» у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством.

Частиною 2 ст.21 вказаного Закону передбачено, що перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №405 (перелік таких послуг наведений в додатку до зазначеної постанови).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2015р. №483 внесено зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013р. №405 «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню», доповнено його абзацом такого змісту: «забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства».

Наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження ОСОБА_3 на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» від 18.12.2015 № 541 затверджено відповідні тарифи, розрахунок плати тощо. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» № 1331-р від 14.12.2015 погоджено встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Враховуючи пункти 1, 3 розділу І, пункту 3 розділу ІІ наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 послуга застосовується при здійсненні портовим оператором навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням причалу в межах його транспортних характеристик, розрахунок здійснюється за кількість вантажу.

Згідно з вказаними Тарифами ставка для перевантаження:

- кукурудзи та сої ставка для групи 1 морських портів, до якої входить морський порт Миколаїв, складає 0,45 долара США за тонну;

- рослинної олії ставка для групи 1 морських портів, до якої входить морський порт Миколаїв, складає 0,59 долара США за тонну;

- шроту ставка для групи 1 морських портів, до якої входить морський порт Миколаїв, складає 0,24 долара США за тонну.

За наявності таких змін у чинному законодавстві позивач вважає, що у січні 2016 року він надав відповідачеві послуг із забезпечення доступу до причалу на загальну суму 872132,05 грн. грн.

Суд звертає увагу, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 № 483, Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 не містять прямої вказівки на те, що правові механізми користування причалом та причальною інфраструктурою мають припинити свою дію або повинні змінитись умови правовідносин сторін. Ані постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 № 483, ані розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 не передбачають інших складових поняття «спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу», не містять вони також вказівки щодо обовязкового порядку надання цієї послуги та справляння плати за неї всіма портовими операторами.

Щодо стосується винятків (договорів оренди, концесії, спільної діяльності), зазначених в ОСОБА_3, суд зазначає наступне. Постанова КМУ № 483 та ОСОБА_3 визначають перелік зобовязальних правовідносин (що регулюються Книгою пятою ЦК України «Зобовязальне право»), а саме договір оренди, концесії, спільної діяльності, за наявності яких спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу адміністрацією морських портів України не надається. При цьому, Постанова КМУ № 483 та ОСОБА_3 прямо не визначають, що така спеціалізована послуга не надається, коли причал перебуває у речовому праві портового оператора (тобто у праві власності або іншому речовому праві, права на які зареєстровані у встановленому чинним законодавством України порядку).

ЦК України у Книзі Третій «Права власності та інші речові права» визначає наступні види речових прав (прав особи на річ): це право власності (Розділ І Книги третьої) і речові права на чуже майно (Розділ ІІ Книги третьої).

Постанова КМУ № 483 та ОСОБА_3 не регулюють правовідносини із надання спеціалізованої послуги, коли на причал встановлений речовий титул портового оператора і визначають виключно випадки, коли щодо причалу встановлено зобовязальний титул (тобто укладений відповідний зобовязально-правовий договір як то договір оренди, концесії, спільної діяльності).

За своїм змістом, як це випливає з ч. 1 статті 401 ЦК України, сервітут є речовим правом на користування чужим майном. Таким чином, Постанова КМУ № 483 та ОСОБА_3 визначають перелік зобовязально-правових, а не речових титулів, коли спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу не надається. Речові права, такі як сервітут, право власності, та інші речові права не є предметом регулювання Постанови КМУ № 483 та ОСОБА_3.

Судом встановлено, що відсутні будь-які підстави, передбачені ст. 11 ЦК України для виникнення у позивача обовязку сплачувати спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Однак, жоден із нормативних актів, на які посилається позивач, не встановлює обовязку МФ ДП «АМПУ» нараховувати плату за факт перевантаження вантажу через причал, та обовязку відповідача замовляти, отримувати та оплачувати спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу. Постанова КМУ № 405 тільки встановлює можливість субєкта природної монополії надавати цю послугу за тарифами, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, проте не зобовязує субєктів господарювання споживати послугу із забезпечення портового оператора до причалу та оплачувати цю послугу.

Тарифи, зокрема п. І Розділу ІІ ОСОБА_3 на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу визначають тільки механізм нарахування плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу і в жодному випадку не можуть вважатися правовим актом, який встановлює обовязок відповідача здійснювати сплату спеціалізованої послуги кожного разу при здійсненні навантажувально-розвантажувальних робіт з використанням причалу АМПУ. ОСОБА_3 встановлюють розмір тарифів та порядок їх справляння, проте підстави виникнення зобовязань зі сплати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу Тарифами не врегульовано.

Що стосується Розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.12.2015 № 1331-р, то цим розпорядженням тільки погоджуються встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України і не встановлюються жодні зобовязання для портових операторів.

Отже, вищезазначені нормативно-правові акти лише встановлюють факт державного регулювання ціноутворення спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто ціна на таку послугу не може бути вільною, а не визначають умови, обставини, підстави її надання та не зобов'язують отримувати таку послугу.

Таким чином, відсутні будь-які з передбачених законом підстави для виникнення обовязку відповідача отримувати послуги з доступу портового оператора до причалу та оплачувати їх, а позивачем не доведено факт виникнення зобовязання Відповідача з оплати спеціалізованої послуги на підставі актів цивільного законодавства.

Суд вважає, що позивачем також не надано належних в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій, які б свідчили про надання відповідачу послуги та її замовлення останнім.

Документи, на які позивач посилається як на підтвердження споживання відповідачем спеціалізованих послуг, свідчать лише про факти заходу, відходу суден в/з акваторію Миколаївського морського порту, проте з них не випливає факт укладення правочину між позивачем і відповідачем щодо спеціалізованої послуги, факт замовлення, надання такої послуги позивачем відповідачу, прийняття її відповідачем. Такі документи є стандартними та супроводжують кожен прихід і вихід судна в/з порту, безвідносно до факту надання послуг позивачем портовим операторам. Відповідачем надавались суду аналогічні пакети документів (листи ТОВ «НЄК» та експедитора на імя головного диспетчера МФ ДП «АМПУ» ОСОБА_5 про підтвердження прийому судна, загальні декларації (General declaration), вантажні відомості (Cargo Manifest), штурманські відомості (Mate`s receipt), коносаменту (Bill of lading), які були оформлені у 2015 році - до набуття чинності Постановою Кабінету Міністрів України. № 483 від 07.07.2015 р.

Оскільки обсяг набутих відповідачем прав за договором сервітуту включає в себе можливість здійснення вантажних операцій через причали та причальну інфраструктуру та не потребує вчинення будь-яких додаткових дій, у відповідача відсутня потреба в замовленні і споживанні спецпослуги по забезпеченню доступу до причалу, тому підстави для задоволення позову відсутні.

МФ ДП «АМПУ» не доведено належним чином того, що вказана послуга, як податки й збори, носить обов'язковий характер, оскільки положення Закону України «Про морські порти України», постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 405, наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 лише встановлюють факт державного регулювання ціноутворення спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто ціна на таку послугу не може бути вільною, а не визначають умови, обставини, підстави її надання та не зобов'язують отримувати таку послугу.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Вищого господарського суду України, висловленою в постановах від 02.11.2016 року по справі № 915/391/16, від 09.11.2016 року по справі № 915/392/16, від 09.11.2016 року по справі № 915/390/16, від 09.11.2016 року по справі № 915/406/16.

Виходячи з викладеного вище, суд доходить до висновку про те, що позовна заява Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи, що позивач не надав суду доказів надання спеціалізованої послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу вчинення дій, які обґрунтовують її зміст, відсутність доказів замовлення цієї послуги відповідачем та потреби в її споживанні, то в задоволені позову слід відмовити.

У судовому засіданні 27.02.2017 р. згідно із ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 06.03.2017 р.

Суддя С.М. Коваль