РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017Справа №910/19231/16

За позовом Державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія»

до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва»

про стягнення 41 774,57 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Білоус Ю.Ю. - представник, довіреність б/н від 19.02.2016;

від відповідача: Трусова Л.Є. - представник, довіреність № 1010/01-14 від 15.11.2016; Осадчук Р.М. - представник, довіреність № 1/01-14 від 04.01.2016.

У судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне господарське об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» про стягнення коштів у розмірі 41 774,57 грн., з яких: збитки у розмірі 19 500,00 грн., пеня у розмірі 3 991,62 грн., 3 % річних у розмірі 1 170,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 17082,95 грн. за період з 01.07.2014 по 01.09.2016, а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на виконання робіт № 119-14 від 25.04.2014 в частині виконання зобов'язання щодо надання послуг з оцінки майна замовника, в результаті чого позивачу заподіяно збитків у розмірі здійсненого авансового платежу, за наявності яких останнім нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати у зазначених вище розмірах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/19231/16 та призначено дану справу до розгляду на 16.11.2016.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 та 07.12.2016 розгляд справи відкладено на 07.12.2016 та 22.12.2016 відповідно.

Окрім того, ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2017 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 65 ГПК України зобов'язано Фонд державного майна України надати суду належним чином засвідчену копію рецензії від 30.07.2014 на "Звіт про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), що розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1".

У судовому засіданні 22.12.2016 на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України судом оголошено перерву по розгляду справи до 12.01.2017.

12.01.2017 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному, у зв'язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва 13.01.2017 розгляд справи призначено на 25.01.2017.

У судові засідання 16.11.16, 07.12.16, 22.12.2016 та 25.01.17 з'явились уповноважені представники відповідача.

Уповноважений представник позивача з'явився у судові засідання 16.11.16, 22.12.2016 та 25.01.17.

Уповноважений представник позивача у судове засідання 07.12.2016 не з'явився.

Копія ухвали суду від 16.11.2016, яка направлялась позивачу на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві, а саме: 03168, м. Київ, Пр-т Повітрофлотський, 6, на час проведення судового засідання 07.12.2016 на адресу Господарського суду м. Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 442, в якому зазначено, що станом на 07.12.2016 поштове відправлення вручено адресату особисто 02.12.2016.

Окрім того, про дату, час і місце розгляду даної справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про оголошення відкладення у судовому засіданні від 16.11.2016.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 16.11.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли письмові пояснення № 314 від 15.11.2016, які судом долучені до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 16.11.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли, зокрема, письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору №1006/01-13 від 11.11.2016; відзив на позовну заяву з додатками №1005/01-13 від 11.11.2016, в якому останній вважає інформацію, що викладена позивачем у позовній заяві є не правдивою і не відповідає дійсності; клопотання про витребування документів, в якому останній просить для підтвердження факту виконання робіт за договором №11-14 від 25.04.2014 витребувати від Фонду державного майна України рецензію від 30.07.2014 на "Звіт про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), що розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1", внутрішню службову записку ФДМУ від 11.07.2014 за №24-619с на проведення рецензування як підставу для проведення рецензування та запит №228 від 29.07.2016. Зазначені документи судом долучені до матеріалів справи.

До початку судового засідання 07.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли документи, зокрема, пояснення № 1073/01-13 від 05.12.2016, серед яких наявні копія запиту від 21.11.2016 № 1028/01-06; копія листа Фонду державного майна України від 28.11.2016 № 10-36-23139; копія листа Консорціуму «ВБІ» від 08.07.2014 № 72; копія рецензії на Звіт про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), що розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1; копія службової записки ФДМУ від 11.07.2014 № 24-619с; засвідчена копія свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 05.07.2005 № 3470. Вищеперелічені документи долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 22.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи № 1117/01-13 від 20.12.2016, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.12.2016 представник позивача подав письмові пояснення № 339 від 22.12.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 25.01.17 через відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення № 6/01-13 від 06.01.2017, які судом долучено до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 25.01.17 через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшло клопотання № 8 від 12.01.2017 про залучення до участі в справі № 910/19231/16 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство оборони України. Клопотання судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 25.01.17 через відділ діловодства господарського суду від Фонду державного майна України на виконання вимог ухвали суду від 16.11.2016 надійшли документи, зокрема, належним чином засвідчені копії рецензії від 30.07.2014 на звіт про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення, що розташовані за адресою: м. Хмельницький, вул. Чорновола,161/1). Дані документи долучено судом до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 25.01.17 через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшло клопотання № 7 від 12.01.2017 про витребування оригіналів доказів, відповідно, продовження строку розгляду справи та відкладення розгляду справи, яке судом долучено до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 25.01.2017 клопотання позивача № 8 від 12.01.2017 про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України суд зазначає, що відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України третя особа може бути залучена до участі у справі за її заявою, а також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду, який виносить з даного питання ухвалу з обов'язковим зазначенням у ній, на стороні кого (позивача чи відповідача) залучається ця третя особа. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Згідно п. 1.6 Постанови № 18 питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

За таких обставин, беручи до уваги той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження впливу винесення рішення з даного господарського спору безпосередньо на права та/або обов'язки Міністерства оборони України, а також зважаючи на недостатність обставин віднесення позивача до сфери Управління міністерства оборони України та перебування у стані припинення згідно наказу Міністра оброни України № 656 від 27.10.2011 для залучення вказаної особи до участі у справі як третьої особи, яке за висновками суду, жодним чином предметно на розгляд даної справи не вплине, оскільки спірні правовідносини виникли між суб'єктами господарювання та виключно у зв'язку із виконанням сторонами умов укладеного господарського Договору № 119-14 на виконання робіт (надання послуг, створення науково - технічної та іншої продукції) від 25.04.2014, за відсутності достатнього обґрунтування в задоволенні клопотання позивача про залучення зазначеного Міністерства оборони України до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача судом відмовлено.

Окрім того, розглянувши в судовому засіданні 25.01.2017 клопотання позивача № 7 від 12.01.2017 про витребування на підставі ст. 38 ГПК України від відповідача оригіналу листа Консорціуму «Військово - будівельна індустрія» від 08.07.2014 № 72 суд зазначає, що у відповідності до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Згідно п. 2.1 Постанови № 18 у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

При цьому, в силу ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Суд зазначає, що позивачем не було надано достатніх обґрунтованих доказів на підтвердження зазначених в клопотанні фактичних обставин, з якими пов'язується витребування судом доказів згідно ст. 38 ГПК України та які мають значення саме для вирішення спору і винесення судом обґрунтованого та правомірного рішення у справі. Окрім того, в матеріалах справи міститься копія вказаного листа № 72 від 08.07.2014, засвідчена Фондом держмайна України, на адресу якого і надсилався вказаний документ. Отже виходячи із закріпленого зазначеною статтею принципу формальної істини, суд приходить до висновку про достатність наявних в справі матеріалів для повного та об'єктивного розгляду справи по суті та відсутність необхідності витребування оригіналу вказаного листа, так і підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів та, відповідно, задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 25.01.2017 сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи та оголошував перерву в судових засіданнях, надаючи учасникам судового процесу можливість мирного врегулювання спору та в подальшому реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Зважаючи на відсутність на час проведення судового засідання 16.11.2016 клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу в зазначених судових засіданнях за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Відповідно до клопотання позивача про здійснення технічної фіксації судового процесу по розгляду даної справи за допомогою звукозаписувального технічного запису, викладеного клопотанні № 321 від 01.12.2016, судовий процес по розгляду даної справи в судових засіданнях 07.12.2016, 22.12.2016 та 25.01.2017 в порядку ст. 81-1 ГПК України здійснено за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суду, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

За клопотанням позивача засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено за допомогою фіксації технічними засобами.

Представник позивача в судових засіданнях 22.12.2016 та 25.01.2017 виклав та підтримав позовні вимоги, підтримав клопотання про залучення третьої особи та витребування доказів, надав відповіді на питання суду.

Представники відповідача в судових засіданнях 22.12.2016 та 25.01.2017 заперечили проти позовних вимог, викладених у позовній заяві, заперечили проти залучення третьої особи - Міністерства оборони України, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем і відповідачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, між Державним господарським об'єднанням Консорціум «Військово-будівельна індустрія» (замовник за договором, позивач у справі, Консорціум «ВБІ») та Державним підприємством «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (виконавець за договором, відповідач у справі, ДП «НДІБВ») було укладено договір на виконання робіт (надання послуг, створення науково-технічної, проектної та іншої продукції) № 119-14 від 25.04.2014 (далі - Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується у передбачений Договором строк надати послуги з оцінки майна - основних фондів (будівель виробничого призначення згідно Переліку - Додаток № 2 до цього Договору), що обліковуються на балансі Консорціуму «ВБІ» (філія «Хмельницька автомобільна база № 82») і знаходяться за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1, з метою визначення їх ринкової вартості для подальшого відчуження.

Розділами 2 - 6 Договору сторони узгодили вартість робіт та порядок розрахунків, порядок приймання та здавання робіт, зобов'язання та права сторін їх відповідальність тощо.

Згідно з п. 10.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань.

В подальшому між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до Договору від 12.05.2014, якою сторони внесли зміни в окремі пункти Договору.

Вказаний Договір та Додаткова угода підписані уповноваженими представниками замовника та виконавця та скріплені печатками юридичних осіб.

Зокрема, згідно п. 1.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 12.05.2014 до Договору) замовник доручає, а виконавець зобов'язується у передбачений Договором строк надати послуги з оцінки майна - основних фондів (будівель виробничого призначення згідно Переліку - Додаток № 2 до цього Договору), що обліковуються на балансі Консорціуму «ВБІ» (філія «Хмельницька автомобільна база № 82») і знаходяться за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1, з метою визначення їх ринкової вартості для подальшого відчуження, а також виконати додаткові (до послуг з оцінки майна) роботи з визначення переліку і обсягу ремонтно-будівельних робіт, мінімально-необхідних для відновлення експлуатації оцінюваних основних фондів (19 будівель виробничого призначення), по кожній оцінюваній одиниці та з розробки кошторисів на виконання цих робіт.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 12.05.2014 до Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань за Договором № 119-14 від 25.04.2014 і Додатковій угоді № 1 від 12.05.2014. Дія Договору припиняється після завершення розрахунків між сторонами.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм § 1 глави 61 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Згідно п. 4.1.1 Договору протягом 3 (трьох) календарних днів з дати підписання Договору замовник зобов'язаний надати виконавцеві всю необхідну інформацію для проведення оцінки майна - основних фондів (будівель виробничого призначення згідно Переліку - Додаток № 2.1 до цього Договору), що обліковуються на балансі Консорціуму «ВБІ» (філія «Хмельницька автомобільна база № 82») і знаходяться за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1, яка відповідно до чинного законодавства знаходиться у власника цих основних засобів. У разі затримки в надані відповідної інформації виконавцеві, термін виконання робіт по цьому Договору автоматично подовжується на період затримки в одержанні інформації.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 648 ЦК України).

Так, пунктом 1.2. Договору сторонами обумовлено термін виконання договору: початок - 28.04.2014; закінчення - 26.05.2014.

Додатковою угодою № 1 від 12.05.2014 до Договору вказаний пункт Договору викладено в новій редакції: початок - 28 квітня 2014 р., закінчення - 19.06.2014.

Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 2 ст. 844 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 2.1 Договору вартість виконання робіт за цим договором визначається протоколом погодження договірної ціни (додаток № 1) та складає 20000,00 грн., крім того ПДВ - 4000,00 грн., разом 24000,00 грн.; в редакції Додаткової угоди № 1 від 12.05.2014 до Договору вартість виконання робіт за цим Договором і угодою складає 32 500,00 грн., крім того, ПДВ - 6 500,00 грн. Разом 39 000,00 грн.

Згідно частини 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За умовами п. 2.2. Договору виплати по Договору здійснюються з передоплатою -авансовим платежем 50 %, що становить 12 000,00 грн., включаючи ПДВ - 2 000,00 грн., і має бути перерахований до 09 травня 2014 р. У разі затримки перерахування авансу терміни виконання Договору корегуються відповідно до термінів отримання авансу на поточний рахунок виконавця.

В редакції Додаткової угоди № 1 від 12.05.2014 до Договору виплати по Договору здійснюються з передоплатою авансовим платежем 50 % таким чином: замовник перераховує на поточний рахунок виконавця аванс у розмірі 12 000,00 грн., включаючи ПДВ - 2 000,00 грн., до 09.05.2014.; замовник перераховує на поточний рахунок виконавця авансовий платіж по додатковій угоді № 1 від 12.05.2014 у розмірі 7 500,00 грн., включаючи ПДВ - 1 250,00 грн., до 12.06.2014. У разі затримки перерахування авансів терміни виконання Договору корегуються відповідно до термінів отримання авансів на поточний рахунок виконавця.

Відповідно до п. 2.3 Договору оплата наданих послуг по Договору в цілому здійснюється замовником по їх завершенні протягом 2 (двох) діб з дня отримання позитивної рецензії на всі Звіти про оцінку майна - основних фондів (будівель виробничого призначення згідно Переліку) від відповідного підрозділу Фонду державного майна України і одночасного підписання акта здачі-приймання роботи (послуги, продукції).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно визначень ч.ч. 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Судом встановлено за матеріалами справи, що на виконання умов Договору позивачем як замовником було здійснено авансовий платіж у розмірі 19 500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 856 від 12.05.2014 на суму 12 000,00 грн. та № 904 від 16.04.2014 на суму 7 500,00 грн., копії яких додано до матеріалів справи.

Факт отримання передплати та її розмір сторонами не заперечувався.

Згідно частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

За умовами п. 3.1 Договору приймання та оцінка наданих послуг здійснюється у відповідності з основними вимогами даного Договору. Виконавець виконує роботи згідно з вимогами нормативної та методичної документації.

Згідно з п. 3.2 Договору передача замовнику документації (матеріалів) після завершення Договору здійснюється за документами виконавця (супровідний лист). Виконавець не несе відповідальності за наслідки, що виникли через використання результатів наданих послуг з метою, що не була предметом Договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що після завершення надання послуг по Договору виконавець надає замовнику акт здачі-приймання роботи (послуги, продукції) з додатком до нього Звітів про оцінку майна - основних фондів (будівель виробничого призначення згідно Переліку).

При цьому відповідно до п. 3.4. Договору замовник протягом 3 (трьох) діб з дня одержання позитивної рецензії на всі Звіти про оцінку майна - основних фондів (будівель виробничого призначення згідно Переліку) від відповідного підрозділу Фонду державного майна України зобов'язаний передати виконавцю оформлений акт здачі-приймання роботи (послуги, продукції), або надати обґрунтовану відмову. У разі заперечення з боку виконавця щодо обґрунтованості відмови замовника, виконавець складає протокол розбіжностей та діє згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 3.5. Договору передбачено якщо замовник протягом 3 робочих днів з дня отримання зазначеної в п. 2.3. Договору позитивної рецензії на передану документацію не передав виконавцю оформлений акт здачі-приймання або обґрунтовану відмову, надана послуга вважається прийнятою та підлягає оплаті.

Умовами п. 4.2.1 Договору передбачений обов'язок виконавця своєчасно надати послуги з оцінки майна - основних фондів (будівель виробничого призначення згідно Переліку - Додаток № 2.1. до цього Договору), що знаходяться за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1 за станом на 31.01.2014. Крім того, за умовами п. п. 4.2.2 та 4.2.3. Договору виконавець зобов'язується забезпечувати якісне виконання робіт та належним чином виконувати умови Договору.

Вказаному обов'язку виконавця кореспондує обов'язок замовника з проведення своєчасної оплати відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. цього Договору (п. 4.1.2. Договору).

Окрім того, пунктами 4.1.3. та 4.1.4. Договору встановлено, що замовник зобов'язаний приймати належним чином виконані роботи та належним чином виконувати умови Договору.

Згідно п. 4.3. Договору виконавець не несе відповідальності за неналежне виконання своїх обов'язків по цьому Договору, якщо воно стало наслідком неналежного виконання замовником обов'язків, зазначених у п. 4.1.1. цього Договору.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та цим Договором (п. 6.1. Договору).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві та підтверджено представником останнього в судових засіданнях відповідач свої зобов'язання за Договором в частині своєчасного виконання робіт не виконав та у визначені Договором строки виконаний звіт про оцінку майна замовнику не передав, у зв'язку з чим позивач направив на адресу відповідача претензію № 16 від 27.01.2016, згідно з якою просив у строк до 27.02.2016 сплатити 131 625,00 грн., оскільки станом на січень 2016 роботи по спірному Договору відповідач не виконав, про причини прострочення термінів надання послуг належним чином не повідомив та Звітів про оцінку майна - основних засобів не надав. Факт надсилання вказаної вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи копіями фіскального чеку №5892 від 27.01.2016 та опису вкладення в цінний лист від 27.01.2016.

Проте, вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог з посиланням на неотримання від відповідача Звітів за Договором позивач посилається на лист Фонду державного майна України від 09.08.2016 № 10-36-15190, зі змісту якого, на думку позивача, вбачається, що звіт про оцінку майна - основних фондів по вул. Черновола, 161/1 у м. Хмельницький до Фонду державного майна України на рецензування не надходив.

Таким чином, позивач вважаючи, що відповідач - Державне підприємство «Науково - дослідний інститут будівельного виробництва» свої зобов'язання щодо виконання обумовлених Договором робіт щодо надання звіту з оцінки майна у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, не виконав, в результаті чого у останнього станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у розмірі здійсненої позивачем передплати (авансового платежу), які позивач з посиланням на ст.ст. 22, 224, 226 ГК України просив стягнути з відповідача в судовому порядку як завдані невиконанням господарського зобов'язання збитки.

Згідно п. 6.3. Договору у разі прострочення з вини виконавця термінів надання послуг, що були встановлені цим Договором більш, ніж на 5 робочих днів, виконавець сплачує пеню в розмірі 0,5 % вартості робіт, терміни виконання яких було порушено, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Отже, в зв'язку з вищевикладеним та на підставі п.6.3 Договору позивачем були нараховані відповідачу до стягнення 3991,62 грн. пені за період з 09.07.2014 по 08.01.2016 та проценти річних в сумі 1170,00 грн. та втрати від інфляції в сумі 17082,95 грн. за період з 01.7.2014 по 01.09.2016 за неналежне виконання відповідачем умов Договору, які позивач просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 Господарського процесуального кодексу України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 119-14 на виконання робіт (надання послуг, створення науково - технічної, проектної та іншої продукції) від 25.04.2014 та/або Додаткової угоди № 1 до нього або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору та Додаткової угоди до нього на час їх підписання з боку сторін відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності, у цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За змістом ч. 1 ст. 12 вказаного Закону України звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Також суд зазначає, що відчуження зазначених вище основних фондів, які були об'єктами оцінки відповідно до Договору від 25.04.2014 № 119-14, здійснюється за процедурами та у спосіб, що передбачені Порядком відчуження об'єктів державної власності (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 № 803). Згідно з п. 2 цього Порядку оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки, яка збігається з датою інвентаризації (31.05.2014 ), за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна». Крім того, п. 7 Порядку визначений перелік документів, використання яких обов'язкове, в тому числі при проведенні оцінки майна, зокрема: відомості про об'єкти основних фондів (засобів), які пропонуються до відчуження, за даними бухгалтерського обліку на дату оцінки: акт інвентаризації основних фондів (засобів), які пропонуються до відчуження; акт технічного стану майна, складений на дату оцінки та затверджений керівником суб'єкта господарювання; відомості про наявність обтяжень чи обмежень стосовно розпорядження майном, яке пропонується до відчуження (разом з відповідними підтверджуючими документами).

Так, відповідно до п. 4.1. та пп. 4.1.1. Договору замовник зобов'язується: протягом 3 (трьох) календарних днів з дати підписання Договору надати виконавцю всю необхідну інформацію для проведення оцінки майна - основних фондів (будівель виробничого призначення згідно Переліку - Додаток № 2 до цього Договору), що обліковуються на балансі Консорціуму «ВБІ» (філія «Хмельницька автомобільна база № 82») і знаходяться за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1, яка відповідно до чинного законодавства має знаходитись у власника цих основних засобів. У разі затримки в наданні відповідної інформації виконавцю, термін виконання робіт по цьому Договору автоматично подовжується на період затримки в одержанні інформації.

Також п. 4.3. Договору встановлено, що виконавець не несе відповідальності за неналежне виконання своїх обов'язків по цьому Договору, якщо воно стало наслідком неналежного виконання замовником обов'язків, зазначених у п. 4.1.1. цього Договору.

При цьому в обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначає, що позивач не забезпечив виконання вказаних умов Договору і не своєчасно надав відповідачу всю необхідну інформацію для проведення оцінки майна - основних фондів (будівель виробничого призначення згідно Переліку - Додаток № 2 до цього Договору) в тому числі: матеріали БТІ і Акти технічного стану оцінюваних основних фондів, довідки від 31.05.2013 за № 455 та № 469, наказ від 05.10.2006 № 26-КВ та наказ Міністра оборони України від 12.07.2006 № 407, що призвело до затримки у виготовленні звіту та в зв'язку з чим представником ДП «НДІБВ» завідувачем сектору Трусовою Л.Є. було надіслано 29.05.2014 в електронному вигляді лист до позивача, з проханням надати вищезазначені документи для оформлення Звіту з оцінки, оскільки, як стверджує відповідач, на той час представник Консорціуму «ВБІ» ОСОБА_6 передала без супровідного листа лише матеріали БТІ по об'єктах згідно Переліку - Додатку № 2 та надіслала електронною поштою Акти технічного стану по оцінюваних об'єктах, що були складені на 31.10.2013. і не могли використовуватись при наданні послуг з оцінки за Договором без відповідного доопрацювання.

Окрім того, за твердженнями відповідача, незважаючи на його вимоги щодо надання зазначених в Переліку документів позивачем не надано всі необхідні документи, та які в подальшому були отримані від позивача без супроводжувального листа в кінці червня 2014 року, за наслідками надсилання виконавцем електронного листа від 24.06.2016,.

Таким чином, оскільки позивачем не було своєчасно надано відповідачу всю необхідну для проведення оцінки інформацію, та термін виконання робіт по цьому Договору автоматично мав бути подовжений до серпня 2014 р. згідно з п.п. 4.1.1. Договору, виконавець стверджує , що закінчив надання послуг з оцінки 07.07.2014, підготувавши Звіт про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1, та передав його супровідним листом від 07.07.2014 за № 489/01-08 безпосередньо в руки представнику замовника ОСОБА_6

Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як вбачається із ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами слід вчиняти у письмовій формі.

Частиною 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів, зокрема, електронно-числового підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя цієї ж статті).

Статтею 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до статті 8 вказаного Закону юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватись виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Тобто, за приписами вказаної норми, письмові докази - це документи, в яких містяться відомості про певні обставини, що мають значення для справи, які повинні містити відомості, що мають значення для справи та виконані у формі цифрового, графічного запису або іншим способом, який дає змогу встановити достовірність документа.

Проте, судом критично оцінюються вищезазначені посилання відповідача в обґрунтування заперечень проти позову, в яких останній зазначає про невідповідність викладених в позовній заяві підстав позову фактичним обставинам справи, позаяк згідно визначених Договором умов п. 3.2, 3.3., та внесених Додатковою угодою № 1 змін, відповідач супровідним листом від 07.07.2014 за № 489/01-08 передав особисто представнику позивача Звіт про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1» (1 примірник в 4 томах) та акт приймання-передачі робіт (послуг) - 2 примірника, а також додатково листами від 11.09.2014 на електронну адресу позивача mail: в електронному вигляді, оскільки із наявної у наданих відповідачем копіях електронних листів інформації не можливо визначити зміст прикріплених до вказаних листів файлів та встановити наявність/відсутність інформації, про яку зазначає відповідач.

За таких обставин, за відсутності вказаних листів, вкладених на паперових носіях та оформлених у належному порядку, дійсність яких при цьому оспорюється позивачем, зважаючи на відсутність будь - яких, окрім наданих роздруківок електронних листів відповідача, роздрукованих та засвідчених в установленому законодавством порядку відповідними суб'єктами - учасниками господарських правовідносин відповідних документів, посилання відповідача на вказані факти невчасного надання позивачем необхідних для виготовлення звіту документів як на підставу невчасного виконання зобов'язань за Договором та підтвердження дати фактичної передачі закінченого Звіту про оцінку майна та основних фондів судом до уваги не приймається.

Натомість в матеріалах справи наявні засвідчені належним чином копії документів, які були отримані відповідачем відповідно до запиту на отримання публічної інформації - листа ДП «НДІБВ» від 21.11.2016 № 1028/01-06 від Фонду державного майна України листом від 28.11.2016 № 10-36-23139 та підтверджують факти отримання позивачем Звіту про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1», передачі цього звіту до ФДМУ і проведення рецензування в ФДМУ вказаного вище звіту про оцінку майна, зокрема, як зазначено в листі ФДМУ:

- Рецензія на Звіт «Про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1», виконаного суб'єктом оціночної діяльності ДП «Науково - дослідний інститут будівельного виробництва» станом на 31.05.2014;

- Службова записка від 11.07.2014 № 24-619с, яка була підставою проведення рецензування зазначеного вище звіту про оцінку майна філії «Хмельницька автомобільна база № 82» Консорціуму «ВБІ» і знаходяться за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1;

- Лист Державного господарського об'єднання Консорціум «ВБІ» від 08.07.2014 № 72 про надсилання доопрацьованих документів в 4 томах для отримання погодження на відчуження нерухомого майна філії «Хмельницька автомобільна база № 82» Консорціуму «ВБІ», розташованого за адресою: м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1.

Тобто вказані документи, зі змісту яких суд доходить висновку про здійснення ФДМУ рецензування виконаного згідно умов Договору звіту, розцінюються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження отримання позивачем як замовником супроводжувального листа відповідача від 07.07.2014 № 489/01-08 з додатками до нього - звітом про оцінку майна, та, відповідно, надсилання Консорціумом «ВБІ» виготовленого на виконання умов Договору Звіту про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1».

При цьому посилання позивача в позовній заяві на лист Фонду державного майна України від 09.08.2016 № 10-36-15190 як на підтвердження неотримання звіту замовником судом до уваги не приймаються з огляду на зміст останнього, а саме зазначення ФДМУ за результатами рецензування, що «всі звіти про оцінку майна класифікуються за ознакою абзацу четвертого пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, як такі, що не повною мірою відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і мають значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але можуть використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків».

Як зазначалось судом вище, у відповідності до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За приписами ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

За умовами пункту 5.2.4. Договору виконавець має право зупиняти надання послуг у разі невиконання замовником своїх зобов'язань за Договором, яке призвело до ускладнення або до неможливості надання послуг, про що було попереджено замовника письмово.

Відповідно до п. 5.1.1. Договору замовник має право вимагати безоплатного виправлення недоліків у наданих послугах, що виникли з вини виконавця.

При цьому суд зауважує, що позивачем, як замовником, не було прийнято роботу виконану відповідачем та не надано доказів письмового звернення до відповідача щодо недоліків чи неякісності виконаних робіт.

Таким чином, в разі своєчасної передачі відповідачу зазначеного вище Звіту на доопрацювання з дотриманням позивачем вимог, встановлених пунктом 3.4. Договору № 119-14 від 25.04.2014, згідно з яким замовник протягом 3 (трьох) діб з дня одержання рецензії на Звіт про оцінку майна від відповідного підрозділу Фонду державного майна України зобов'язаний передати виконавцю оформлений акт здачі-приймання роботи (послуги, продукції), або надати обґрунтовану відмову, тобто у випадку належного виконання позивачем вимог вказаного пункту Договору, відповідач мав би змогу вчасно виправити всі зазначені в Рецензії недоліки.

В свою чергу суд звертає увагу, що враховуючи ненадання сторонами прямих письмових доказів передачі виконаного Звіту позивачеві - відповідного супровідного листа з відміткою представника Консоціуму «ВБІ» про отримання, згідно наявних матеріалів справи та пояснень представників сторін встановити точну дату передачі замовнику виконавцем Звіту про оцінку майна не виявляється можливим, проте за висновком суду станом на 08.07.2014 звіт про оцінку майна вже був складений та перебував в розпорядженні позивача.

Зокрема, в матеріалах справи наявна копія Звіту «Про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1», виконаного суб'єктом оціночної діяльності ДП «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» з додатками (1 том Звіту та 3 томи додатків), які містять дату їх затвердження Головою ліквідаційної комісії С.В. Владіміровим - 31.05.2014.

Таким чином, суд доходить висновку, що наданими Фондом державного майна України копіями Листа Державного господарського об'єднання Консорціум «ВБІ» від 08.07.2014 № 72, Службової записки від 11.07.2014 № 24-619с та Рецензії на Звіт «Про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1» підтверджується, що даний звіт про оцінку майна надійшов до ФДМУ 08.07.2014 і був переданий на рецензію 11.07.2014, що спростовує твердження позивача про відсутність виконаного за Договором звіту.

Пунктом 3.5. Договору передбачено якщо замовник протягом 3 робочих днів з дня отримання зазначеної в п. 2.3. Договору позитивної рецензії на передану документацію не передав виконавцю оформлений акт здачі-приймання або обґрунтовану відмову, надана послуга вважається прийнятою та підлягає оплаті.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, надісланий відповідачем на адресу позивача акт приймання - передачі робіт (послуг) по Договору № 119-14 від 25 квітня 2014 р. і Додатковій угоді № 1 від 12.05.2014 на суму 19500,00 грн. з боку замовника підписаний не був та виконані роботи, відповідно, оплачені не були.

Проте суд зазначає, що спір у даній стосується виконання відповідачем умов Договору та Додаткової угоди до нього в частині передачі позивачу як замовнику Звіту «Про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1», та докази наявності спору між сторонами щодо стягнення оплати виконаних за Договором в матеріалах справи відсутні.

При цьому суд зазначає, що позивачем в даному позові з посиланням на ст. 22 ЦК України, ст. 224, 225 ГК України заявлено про стягнення 19 500,00 грн. авансового платежу як збитків, які кваліфікуються як понесені позивачем в зв'язку з невиконання виконавцем умов Договору витрати.

В позовній заяві позивач заявив до стягнення з відповідача збитків у вказаній сумі з посиланням на той факт, що відповідач, порушивши умови Договору в частині виконання зобов'язань з надання виконаного на замовлення Консорціуму «ВБІ» Звіту «Про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1», завдав збитків позивачу у вигляді дебіторської заборгованості та спричиненні перешкод у виконанні наказу Міністерства оборони України від 27.10.2011 № 656 про ліквідацію Консорціуму.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушення (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Обов'язковою передумовою задоволення позовних вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві; протиправність поведінки відповідача, як заподіювача збитків; вина відповідача. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Відповідно до ч.1 ст. 22, ч.1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв'язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Так, протиправною є поведінка особи з порушенням норм законодавства. Якщо зобов'язання виникає з договору, то протиправною визнається поведінка боржника, що порушує умови договору та закону.

Суд зазначає, що звертаючись із даним позовом Консорціумом «ВБІ» розмір заявлених до стягнення збитків в сумі 19500,00 грн. визначено виходячи з факту здійснення перерахунку грошових коштів в авансову оплату виконаних відповідачем робіт за Договором. Проте, під час розгляду справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами весь склад правопорушення, необхідного для настання цивільно - правової відповідальності виконавця, а саме наявності причинно-наслідкового зв'язку між заподіяними збитками та діями відповідача, а також вини останнього в завданні шкоди.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання за Договором в частині фактичного виконання Звіту «Про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1» та надання його замовнику були виконані відповідачем.

Окрім цього виходячи з встановлених фактичних обставин справи суд зауважує, що в контексті спірних правовідносин, що склалися між сторонами, та виходячи із законодавчо визначеного змісту терміну «збитки», заявлена до стягнення з відповідача перерахована йому як виконавцю сума передплати за Договором не розцінюється судом як збитки в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили наявність протиправної поведінки відповідача, збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини відповідача у заподіяних збитках, та заважаючи на спростування тверджень позивача про невиконання відповідачем умов Договору в частині фактичного виготовлення та передачі замовнику для рецензування ФДМУ Звіту «Про оцінку майна - основних фондів (19 будівель виробничого призначення), які розташовані за адресою: Україна, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1», суд не вбачає складу (всі елементи) господарського правопорушення та, відповідно, підстав для стягнення з відповідача збитків (матеріальної шкоди) у заявленій до стягнення сумі та задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог позивача про стягнення 3 991,62 грн. пені за період з 09.07.2014 по 08.01.2016 за неналежне виконання відповідачем зобов'язання за Договором на підставі п. 6.3. даного Договору, суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 1 ст. 546 та ст. 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1ст. 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.3. Договору у разі прострочення з вини виконавця термінів надання послуг, що були встановлені цим Договором більш, ніж на 5 робочих днів, виконавець сплачує пеню в розмірі 0,5 % вартості робіт, терміни виконання яких було порушено, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Окрім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, позивачем окрім заявлених до стягнення збитків в сумі 19500,00 грн. на вказану суму нараховано на підставі п.6.3 Договору пеню в розмірі 3 991,62 грн. пені за період з 09.07.2014 по 08.01.2016, а також на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України проценти річних в сумі 1170,00 грн. та втрати від інфляції в сумі 17082,95 грн. за період з 01.7.2014 по 01.09.2016, які він просив стягнути з відповідача згідно наданих розрахунків.

Проте, зважаючи на висновки суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення збитків в сумі 19500,00 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованої пені в сумі 3991,62 грн.. процентів річних в сумі 1170,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 17082,95 грн., які є похідними від позовних вимог про стягнення збитків, задоволенню не підлягають.

Додатково суд відзначає, що ні умовами Договору, ні приписами чинного законодавства України відповідальності відповідача у вигляді нарахування пені за порушення строків відшкодування завданих збитків також не встановлено.

Окрім того як зазначено в п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Отже, оскільки норма ст. 625 Цивільного кодексу України регулює зобов'язальні відносини і не розповсюджується на вимоги щодо стягнення збитків, застосування приписів вказаної статті у випадку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення збитків є необґрунтованим та таким, що суперечить приписам чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні приписів ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також у зв'язку з відсутністю фактичних обставин, з якими закон пов'язує відповідальність відповідача, а саме позивачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення неправомірних дій відповідачем, наявності шкоди та факту завдання збитків у вигляді понесених витрат в сумі 19500,00 грн., зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 42, 43, 33, 35, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено та підписано 02 березня 2017 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон