РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/370/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФЕКТ НОВА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДІЯ"

про стягнення заборгованості 59 606,16 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Іщенко Г.М за довіреністю № 4 від 18.01.2017

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.01.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕФЕКТ НОВА" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДІЯ" (відповідач) про стягнення 59606,16 грн. заборгованості на підставі Договору поставки № 280/К від 01.06.2015, а саме: 41680,45 грн. основного боргу, 11583,58 грн. пені, 4973,59 грн. інфляційних втрат та 1368,54 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору поставки № 280/К від 01.06.2015 позивач поставив відповідачу товар, проте, відповідач в порушення умов наведеного договору лише частково оплатив поставлений товар, що призвело до виникнення у нього заборгованості за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 порушено провадження у справі № 910/370/17 та призначено розгляд справи на 06.02.2017 о 10:50 год.

01.02.2017 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

01.02.2017 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла довідка про відсутність аналогічного спору в інших судах.

01.02.2017 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі № 910/370/17 від 10.01.2017, до якого додано копії видаткових накладних на повернення за період з 13.07.2016 по 14.07.2016 та копій платіжних доручень стосовно оплати товару за період з 02.07.2015 по 04.07.2016.

03.02.2017 через відділ діловодства суду представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 45199,98 грн. заборгованості.

В судове засідання, призначене на 06.02.2017 представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 06.02.2017, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 06.02.2017, судом здійснено огляд оригіналів документів, копії яких додані позивачем до позовної заяви.

В судовому засіданні, призначеному на 06.02.2017, здійснювався розгляд заяви позивача, поданої 03.02.2017 через відділ діловодства суду, про зменшення розміру позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 06.02.2017 зазначену заяву підтримав, надав усні пояснення, відповідно до яких вказав, що зменшив позовні вимоги в частині інфляційних втрат та 3% річних, відмовився від позовних вимог в частині пені та повністю підтримав позовні вимоги в частині основного боргу. Таким чином, відповідно до заяви, поданої 03.02.2017 через відділ діловодства суду, позивач просив суд стягнути з відповідача 45199,98 грн. за Договором поставки № 280/К від 01.06.2015, з яких: 41680,45 грн. основного боргу, а також 2944 грн. інфляційних втрат та 575,53 грн. 3% річних за період з 14.07.2016 по 28.12.2016.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Як вбачається зі змісту п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийняв заяву позивача, подану 03.02.2017 через відділ діловодства суду, до розгляду.

Отже, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у відповідній заяві, прийнято господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 45199,98 грн.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання, невиконання останнім вимог ухвали суду від 10.01.2017 про порушення провадження у справі № 910/370/17 та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 06.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 розгляд справи відкладено на 27.02.2017 о 12:20 год.

В судове засідання, призначене на 27.02.2017, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 27.02.2016, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 10.01.2017 та від 06.02.2017 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином за адресою, вказаною у позовній заяві (04214, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 52), яка відповідає місцезнаходженню відповідача згідно наявних в матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень № 194, 687 підтверджують факт одержання ухвал суду від 10.01.2017 та від 06.02.2017 уповноваженим представником відповідача відповідно 12.01.2017 та 16.02.2017.

Як зазначено у п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Відповідно до п.п. 3.9.1 п. 3.9 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Наразі, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні, судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 27.02.2017 без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 27.02.2017 представник позивача надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 06.02.2017.

В судовому засіданні 27.02.2017 здійснювався розгляд справи по суті.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 27.02.2017 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕФЕКТ НОВА" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РАДІЯ" (покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 280/к (далі - Договір) з Протоколом узгодження розбіжностей до вказаного договору від 01.06.2015 (далі - Протокол розбіжностей).

Відповідно до п. 1.1 Договору сторони узгодили, зокрема, що постачальник (позивач) постачає і передає у власність покупця (відповідача), а покупець приймає та оплачує товари згідно із замовленнями покупця та товаросупровідною документацією.

Згідно з п. 2.1 Договору поставка (з урахуванням Протоколу розбіжностей) на підставі даного Договору здійснюється на умовах DDP (супермаркет Покупця) відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "ІНКОТЕРМС" в редакції від 2000 року, якщо інше не передбачено даним Договором або додатками до нього.

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження товарів переходить від постачальника до покупця з моменту, коли товари поставлено покупцю вивантаженими на приймальну платформу магазину і сторони підписали (транспортну) видаткову накладну, що засвідчує те, що товари були отримані покупцем, а також передачі всієї супровідної документації (п. 2.3 Договору).

Відповідно до умов п. 2.7 Договору, постачальник буде вважатись таким, який виконав зобов'язання поставки товару, якщо він поставив товари до супермаркету "Абсолют", зазначеному у замовленні покупця, з усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та даним Договором, і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, передбаченим законодавством України, умовам замовлення покупця та даному Договору.

Порядок розрахунків за Договором визначений, зокрема, пунктом 3.2. Договору (з урахуванням Протоколу розбіжностей), згідно якого покупець (відповідач) здійснює вчасний розрахунок за товари. Оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок постачальника, зазначений у п. 9.2 цього Договору протягом 21 календарних днів з дня отримання товарів у супермаркеті "Абсолют" за умови, що Постачальник надасть належним чином оформлені транспортні, видаткові накладні на адресу покупця, яка вказана в п. 9.2 Договору та податкові накладні, складені і зареєстровані згідно вимог ст. 201 ПК України та надані покупцю згідно вимог, передбачених в преамбулі Договору. Якщо постачальник (позивач) не надасть транспортні, видаткові та податкові накладні вчасно, покупець має право затримати розрахунок на відповідний час затримки у наданні документів. Покупець має право не виконувати оплату за товари, якщо товарні накладні чи податкові накладні не відповідають вимогам, передбаченим законодавством (в т.ч. вимогам щодо форми складання та реєстрації податкових накладних), цим Договором, або містять помилки, розбіжності, доки помилки чи розбіжності не будуть виправлені. Покупець має право також затримати оплату за товар без застосування до нього будь-який санкцій у випадку наявності непогашеної заборгованості постачальника перед покупцем за надані на підставі відповідних договорів маркетингові або мерчандайзингові послуги - до моменту погашення такої заборгованості. Платіжне зобов'язання вважається виконаним покупцем після списання коштів з його банківського рахунку.

Згідно з п. 8.1. Договору, цей Договір укладений строком до 31.12.2015 року, строк дії цього договору автоматично подовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір змінити його чи припинити його дію.

На час судового розгляду справи наведений Договір є чинним, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, сторонами до справи не залучені.

Позивач зазначив, що в період з 11.06.2015 по 09.06.2016 на виконання умов Договору поставив відповідачу, а останній прийняв товар на загальну суму 462714,33 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви копіями видаткових накладних, перелік яких наведено у реєстрі цих накладних (додаток до позовної заяви).

На твердження позивача, відповідач не виконав умови Договору щодо повної оплати за поставлений товар, оскільки з урахуванням здійснених відповідачем часткової оплати (в сумі 403296,88 грн.) та повернення товару (в сумі 17737,00 грн.), прострочена заборгованість відповідача за Договором склала 41680,45 грн., що також підтверджується Актом звірки з постачальником за період з 01.07.2016 по 31.08.2016. Копії накладних на повернення товару та платіжних доручень щодо оплати товару за Договором (з їх переліком у відповідних реєстрах) залучені позивачем до матеріалів справи супровідним листом, поданим 01.02.2017 через відділ діловодства суду.

За наведених обставин позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 41680,00 грн. основного боргу, а також, з огляду на прострочення відповідачем грошового зобов'язання за Договором, про стягнення з відповідача 2944,00 грн. інфляційних втрат та 575,53 грн. 3 % річних за період з 14.07.2016 по 28.12.2016 на підставі ст. 625 ЦК України.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач в судові засідання 06.02.2017 та 27.02.2017 не з'явився, докази на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не подав та не надіслав.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю з огляду на таке.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору № 280/К від 01.06.2015 (з Протоколом узгодження розбіжностей від 01.06.2015) свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

По матеріалам справи судом встановлено, що позивач на виконання умов Договору в період з 11.06.2015 по 09.06.2016 здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 462714,33 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 38-210 т. 1, а.с. 1-51 т. 2) та перелік яких наведено у реєстрі видаткових накладних (а.с. 34-37 т. 1).

Судом встановлено, що вищенаведені видаткові накладні на загальну суму 462714,33 грн. містять підпис уповноваженої особи відповідача та відтиск штампу відповідача на підтвердження отримання спірного товару відповідачем, при цьому, жодних зауваження з боку відповідача щодо кількості та якості поставленого товару, рівно як і щодо наявності супроводжувальних документів на цей товар, вказані видаткові накладні та матеріали справи не містять.

За таких обставин, наведені видаткові накладні приймаються судом у якості належних доказів по справі, що підтверджують факт поставки позивачем товару на загальну суму 462714,33 грн. та прийняття цього товару відповідачем без зауважень по кількості і якості.

Судом також встановлено, що відповідач здійснив повернення товару позивачу на загальну суму 17737,00 грн., що підтверджується накладними на повернення товару, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. т. 2) та перелік яких наведено у відповідному реєстрі (а.с. т. 2).

Крім того, наявними в матеріалах копіями платіжних доручень, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. т. 2) та перелік яких наведено у відповідному реєстрі (а.с. т. 2), підтверджується здійснення відповідачем часткової оплати на загальну суму 403296,88 грн. за поставлений позивачем товар.

З огляду на наведене, станом на час розгляду справи по суті не оплаченим відповідачем залишається товар на загальну суму 41680,45 грн., що додатково підтверджується Актом звірки з постачальником (а.с. 79 т. 2), який підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що оплата виконується відповідачем шляхом банківського переказу на рахунок позивача, зазначений у п. 9.2 Договору, протягом 21 календарних днів з дня отримання товарів у супермаркеті "Абсолют".

Так, враховуючи дату отримання товару навіть за останньою видатковою накладною № КР(Н)**-771 від 09.06.2016, за якою позивачем було здійснено поставку відповідачу спірного товару, та умови п. 3.2 Договору, відповідач повинен був оплатити вартість товару за цією останньою видатковою накладною до 30.06.2016 включно, а рівно з 01.07.2016 у відповідача виникло прострочення з оплати товару за цією видатковою накладеною. Відповідно, строк оплати за іншими видатковими накладними, за якими позивач здійснив поставку товару відповідачу в період з 11.06.2015 по 09.06.2016, виник раніше 30.06.2016.

При цьому судом враховано, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, заборгованість відповідача перед позивачем на підставі Договору становить 41680,45 грн. (462714,33 грн. - 17737,00 грн. - 403296,88 грн. = 41680,45 грн.) та станом на час розгляду справи по суті матеріали справи не містять доказів її погашення відповідачем.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 41680,45 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 2944,00 грн. інфляційних втрат та 575,53 грн. трьох відсотків річних за період з 14.07.2016 по 28.12.2016, у зв'язку з простроченням відповідачем грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов'язання, визначеного умовами Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи встановлення факту неналежного виконання відповідачем умов Договору, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних (додаток до заяви про зменшення розміру позовних вимог), суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2944,00 грн. інфляційних втрат та 575,53 грн. трьох відсотків річних за період з 14.07.2016 по 28.12.2016 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позовних вимог повністю, судовий збір в сумі 1378,00 грн. повністю покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 32- 34, 43, 44, 49, 75 ст.ст. 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДІЯ" (04214, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 52; ідентифікаційний код 39546099) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФЕКТ НОВА" (87512, Донецька обл., м. Маріуполь, Запорізьке шосе, буд. 1, ідентифікаційний код 35318719) 41680,45 грн. (сорок одна тисяча шістсот вісімдесят гривень 45 коп.) основного боргу, 2944 грн. (дві тисячі дев'ятсот сорок чотири гривні 00 коп.) інфляційних втрат, 575,53 грн. (п'ятсот сімдесят п'ять гривень 53 коп.) трьох відсотків річних, 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.02.2017

Суддя Гумега О.В.