РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017Справа №910/1018/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КУБ»

Про стягнення 16 967,13 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Сирота В.С. за довіреністю № 0765 від 02.06.16.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КУБ» про стягнення 16 967,13 грн., з яких: 10 475,51 грн. основного боргу, 605,00 грн. 3% річних, 5 886,13 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.17. порушено провадження у справі № 910/1018/17 та призначено її до розгляду на 09.02.17.

За результатами судового засідання 09.02.17., в зв'язку з неявкою відповідача та з огляду на невиконання ним вимог ухвали суду від 24.01.17., розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 02.03.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Позивач в судовому засіданні 02.03.17. підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 02.03.17. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду в даній справі не виконав, письмового відзиву на позовну заяву та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення відповідачу ухвал суду в даній справі.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/1018/17.

В судовому засіданні 02.03.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.14. між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (далі - Орендар) було укладено Договір № 20 найму (оренди) нежитлового приміщення (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування (найм) оренду, нежитлове приміщення загальною площею 24,4 кв.м, що складається з однієї кімнати № 102, що знаходиться на першому поверсі будівлі ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» (свідоцтво про право власності на нежилий будинок серія НБ № 010002868 від 27.01.2000.) за адресою: м. Київ, вул. Народного ополчення, б. 26-А (далі - Майно).

Відповідно до п. 1.4 Договору Майно вважається переданим Орендарю з моменту підписання акту приймання-передачі.

На виконання умов Договору між сторонами було підписано та скріплено печатками Акт приймання-передачі від 01.08.14. Майна в оренду.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 6.1 з моменту його підписання обома сторонами і діє з 01.08.14. до 31.07.15. (відносно фінансових/майнових зобов'язань та відповідальності сторін до моменту повного виконання/відшкодування).

Договір може бути розірвано/припинено достроково на вимогу однієї із сторін в односторонньому порядку в разі порушення однією зі сторін умов Договору і своїх зобов'язань (майнових - несплата плати за найм (оренду), інше, протягом одного місяця з дня закінчення строку платежу), з обов'язковою умовою письмового повідомлення сторін за один місяць до передбачуваного терміну розірвання/припинення Договору (п. 6.2 Договору).

В зв'язку з неоплатою відповідачем встановлених Договором платежів, позивач вимогою № 1985/1 від 25.12.14. звернувся до Орендаря, в якій вказував на одностороннє розірвання Договору та наголошував на тому, що Договір є розірваним з 31.01.15.

За приписами п. 1.6 Договору повернення Майна з оренди здійснюється орендарем негайно шляхом його фактичного звільнення, згідно Акту прийому-передачі (повернення) не пізніше останнього дня закінчення строку дії та/або розірвання (припинення) Договору. Якщо Орендар звільнив Майно не передав майно Орендодавцю і не підписав акт прийому-передачі (повернення) Майна, то відповідний акт підписується лише Орендодавцем.

За твердженням позивача 31.01.15. відповідач звільнив Майно, про що позивачем на виконання приписів п. 1.6 Договору було самостійно складено та зі свого боку підписано і скріплено печаткою акт приймання-передачі (повернення) Майна за Договором.

Спір у справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором щодо сплати орендної плати, компенсації послуг з електро-, водопостачання, водовідведення, послуг телефонного зв'язку та Інтернету.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата за оренду Майна є договірною і складає 125,00 грн. за 1 кв.м. загальна сума орендної плати за місяць оренди становить 3 050,00 грн. з ПДВ. Орендну плату Орендар на підставі Договору зобов'язаний перераховувати на рахунок Орендодавця щомісяця не пізніше п'ятого числа поточного (звітного) місяця. (п. п. 2.1, 2.2 Договору).

Положеннями п. 2.7 Договору сторонами погоджено, що компенсація комунальних послуг з електро-, водопостачання, водовідведення (згідно затверджених тарифів КМДА, НКРЕ) здійснюється Орендарем на основі виставлених Орендодавцем рахунків. Рахунки оплачуються Орендарем не пізніше десятого числа наступного місяця за звітним. Компенсація комунальних послуг з опалення включена до суми орендної плати в місяць.

Послуги телефонного зв'язку та Інтернету, якими Орендар користуватиметься на об'єкті оренди Орендар компенсує Орендодавцю на основі виставлених рахунків (п. 2.9 Договору).

У відповідності до умов Договору та наявних в матеріалах справи підписаних сторонами актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідач повинен був сплатити позивачу: 18 300,00 грн. орендної плати, 1 206,29 грн. компенсації комунальних послуг, 2 138,48 грн. за телефон та Інтеренет - за період з серпня 2014 року по січень 2015 року включно, а всього 21 644,77 грн.

Протоколами про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.14. та 30.11.14., було здійснено зарахування за Договором на суму 926,75 грн. та 10 242,51 грн. - за оренду Майна.

Отже, після здійснення зарахування заборгованість відповідача перед позивачем за Договором склала: 7 130,74 грн. по орендній платі, 1 206,29 грн. компенсації послуг з електро-, водопостачання, водовідведення, 2 138,48 грн. з компенсації послуг телефонного зв'язку та Інтернету, всього на суму 10 475,51 грн.

З урахуванням умов Договору строк оплати є таким, що настав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, відповідач вказані грошові кошти позивачу не сплатив, чим порушив умови Договору, а тому грошові кошти в розмірі 10 475,51 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Крім того, позивач просить суд на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача 605,00 грн. 3% річних, 5 886,13 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

За перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 605,00 грн. 3% річних та 5 885,85 грн. інфляційних втрат. Інфляційні втрати в розмірі 0,28 грн. позивачем нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КУБ» (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, кім. 414; ідентифікаційний код 34834325) на користь Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 26-А; ідентифікаційний код 04012661) 10 475 (десять тисяч чотириста сімдесят п'ять) грн. 51 коп. - основного боргу, 605 (шістсот п'ять) грн. 00 коп. - 3% річних, 5 885 (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 85 коп. інфляційних втрат, 1 599 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 93 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.17.

Суддя Т.М. Ващенко