КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа№ 925/1199/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Корсакової Г.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

в судове засідання з'явились: прокурор: Лиховид О.С. - посв. №041073 від 03.02.2016; від позивача: Тищенко Ю.П. - представник, дов. б/н від 04.01.2017;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 у справі № 925/1199/16 (суддя Єфіменко В.В.) за позовом Заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Регіонального фонду підтримки підприємництва по Черкаській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 191 963,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернувся Заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Регіонального фонду підтримки підприємництва по Черкаській області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 191 963,44 грн., з яких: 87 000,00 грн. - заборгованість за договором безвідсоткової позики, 49 323,59 грн. - пені, 2 699,59 грн. - 3% річних, 28 575,62 грн. - 24% річних штрафу від простроченої суми, 24 364,64 грн. - індексу інфляції.

Рішенням від 29.11.2016 Господарський суд Черкаської області позов задовольнив частково. Стягнув 69 000,00 грн. основного боргу; 2 699,59 грн. 3% річних; 24 364,64 грн. втрат внаслідок інфляції з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Регіонального фонду підтримки підприємництва по Черкаській області.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Заступник прокурора Черкаської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відновити строк подання апеляційної скарги, скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 у справі № 925/1199/16 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 у справі № 925/1199/16 апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді: Коротун О.М., Корсакова Г.В. та призначено розгляд справи на 07.02.2017.

В зв'язку з перебуванням судді-учасника колегії Коротун О.М. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.02.2017 було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Корсакова Г.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 прийнято матеріали справи № 925/1199/16 з розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 до свого провадження.

Представник відповідача в судове засідання 28.02.2017 не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду Черкаської області в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 28.02.2017 прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 у справі № 925/1199/16 скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача у судовому засіданні 28.02.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.12.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір безвідсоткової позики № 2-зт, відповідно до п.п. 1.1, 2.1 якого, згідно з рішенням конкурсної комісії (протокол від 14.11.2012 № 2), утвореної відповідно до розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 16.10.2012 № 304, наказом Головного розпорядника коштів обласного бюджету (Головне управління інвестиційно-інноваційної політики, підприємництва та зовнішніх відносин обласної державної адміністрації) від 18.10.2012 № 31-О, позивач надає господарству безвідсоткову позику на здійснення господарської діяльності у сфері зеленого туризму, в розмірі 200 000,00 грн. терміном користування до 03.12.2015; безвідсоткова позика відповідачу, за договором підприємцю, надається в розмірі 200 000,00 грн. на поточний рахунок відповідача з реєстраційного рахунку позивача, відкритого в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Черкаській області.

Згідно із п. 2.4 договору термін повернення позики починається 01.06.2013.

До договору позики 10.04.2013 та 14.01.2014 були внесені зміни, в частині термінів повернення позики, зокрема, вказано, що термін повернення розпочинається з 01.11.2013, а саме: 18 000,00 грн. до 01.11.2013, 18 000,00 грн. до 01.05.2014, 18 000,00 грн. до 01.08.2014, 18 000,00 грн. до 01.02.2015, 18 000,00 грн. 01.05.2015, до 18 000,00 грн. до 01.08.2015, 18 000,00 грн. до 01.11.2015, 18 000,00 грн. до 01.02.2016, 18 000,00 грн. до 01.05.2016, 20 000,00 грн. до 01.08.2016, що разом становить 200 000,00 грн.

Однак, незважаючи на умови договору, відповідач сплачував щомісячно, лише 4 000,00 грн., у зв'язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем склала суму у розмірі 87 000,00 грн.

Із дослідженої в судовому засіданні довідки Регіонального фонду підтримки підприємництва по Черкаській області від 29.11.2016 № 01-29/11 вбачається про проведення розрахунку з відповідачем на суму 18 000,00 грн. основного боргу за період з 14.09.2016 по 29.11.2016, що підтверджується витягами із особового рахунку позивача від 03.10.2016, від 26.10.2016 та від 25.11.2016.

З урахуванням уточнення позовних вимог, в частині зменшення позивачем ціни позову щодо суми основного боргу на 18 000,00 грн., апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про припинення провадження у справі № 925/1199/16 в частині стягнення 18 000,00 грн. основного боргу, у зв'язку із відсутністю предмету спору, на підставі п. 1-1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до п.п. 4.2 договору позивач має право стягувати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та двадцяти чотирьох процентів річних від простроченої суми за умовами п. 5.5 договору та відповідно до ст. 625 ЦК України, ст. 536 ЦК України у разі виникнення простроченої заборгованості по поверненню позики, сплаті інших грошових коштів відповідно до умов даного договору та договорів забезпечення.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язання у строки, встановлені п. 2.4 договору, є правовою підставою для стягнення заявленої суми основного боргу у примусовому порядку.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 69 000,00 грн.

Також, у позовній заяві містяться вимоги про стягнення з відповідача 49 323,59 грн. пені, 2 699,59 грн. 3% річних, 28 575,62 грн. 24% штрафу від простроченої суми, 24 364,64 грн. індексу інфляції.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, перевіривши розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми інфляційних втрат у розмірі 24 364,64 грн. та 3% річних у розмірі 2 699,59 грн., є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Договір від 03.12.2012 № 2-зт не містить умов щодо забезпечення грошових зобов'язань у вигляді пені.

Також відсутній спеціальний законодавчий акт для стягнення пені з відповідача.

Слід зазначити, що п. 4.2 договору передбачено стягнення 24% від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України, а не як штрафу за прострочення грошового зобов'язання, а як вбачається із розрахунку, доданого до позовної заяви, позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача, з посиланням на ст. 625 ЦК України, саме 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу задоволенню не підлягають.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, як із такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не спростовують викладених у рішенні висновків суду.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 у справі № 925/1199/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 у справі № 925/1199/16 залишити без змін.

3. Справу № 925/1199/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Г.В. Корсакова

А.Г. Майданевич