РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа № 924/1101/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста ОСОБА_3 на рішення господарського суду Хмельницької області від 20.12.16 р. у справі № 924/1101/16

за позовом Судовий експерт ОСОБА_1, м. Шепетівка Хмельницької області

до Квартирно-експлуатаційний відділ міста ОСОБА_3

про стягнення 16 000,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованості згідно договору про проведення судової експертизи №14-82/15 від 28.09.2015р. та 8 000,00 грн. моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 20.12.17 року у справі № 924/1101/16 (суддя Магера В.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький, м. Хмельницький на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Шепетівка, Хмельницька область 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 коп.) заборгованості. У позові про стягнення 8000,00 грн. моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ міста ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить останнє скасувати з підстав порушенням норм матеріального права. Зазначає, що договором №14-82/15 від 28.09.2015р. сторонами був чітко встановлений порядок передачі висновку до суду та здійснення його оплати. Згідно п.4.1. Договору: Після завершення робіт, Сторона-2 проводить оплату на підставі акта виконаних робіт, направленого їй Стороною-1. яка після отримання коштів передає Висновок експерта, оформлений відповідно до Закону України „Про судову експертизу суду із супроводжуючим листом. Зазначає, що Позивач порушуючи умови договору, передав висновок судової експертизи без здійсненої КЕВ м. Хмельницький оплати. Вважає, що такі дії експерта є порушенням умов п.4.1. договору та норм чинного законодавства. Також зазначає, що з огляду на п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, судовий експерт повинен був повернути матеріали справи до суду, а суд мав розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. Звертає увагу, що оплата виконаної експертизи не була проведена, оскільки КЕВ м. Хмельницький вважав висновок необгрунтованим, однак був позбавлений можливості довести ці обставини під час розгляду судової справи № 924/1755/14 в зв'язку з тим, що судом висновок експерта до уваги не був прийнятий та рішення винесено на підставі усталеної практики ВСУ. Також відмічає, що суд під час розгляду даного спору дійшов хибного висновку про існування між сторонами правовідносин, які виникають з договорів про надання послуг. З огляду на вказане просить апеляційну скаргу задоволити, а рішення господарського суду Хмельницької області від 20.12.17 року у справі № 924/1101/16 скасувати.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просить її задоволити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, проти доводів апелянта заперечив. Зокрема зазначає, що умови договору порушені відповідачем, який не підписав Акт виконаних робіт, направлений йому судовим експертом та не провів оплату за виконання судовим експертом експертизи, згідно ухвали суду та укладеного Договору. Зазначає, що посилаючись на недостовірність використаних експертом данних, відповідач не вказує ці данні і не називає на підставі яких нормативно-законодавчих актів ці данні вважаються недостовірними. Поряд з цим, судовий експерт своїм Висновком №14-82/15 від 25.05.2016 року підтвердив виділення ОСОБА_3 міською радою земель, які належать Міністерству оборони України, під будівництво приватних гаражів. Стосовно направлення висновку експертизи до суду вказує, що експертиза по справі № 924/1755/14 була призначена ухвалою суду від 21.08.2015 р., якою було зобов'язано судового експерта повідомити суд про закінчення проведення експертизи, а експертний висновок направити на адресу суду разом з матеріалами справи, що експертом і було зроблено. Вважає безпідставними посилання відповідача на порушення п. 1.13 "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз", оскільки за даним пунктом матеріали повертаються без виконання у разі відсутності попередньої оплати вартості експертизи, натомість договором передбачена оплата по факту закінчення експертизи. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судовому засіданні підтримав заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату від 21.02.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці суддів - членів колегії Коломис В.В. та Огороднік К.М., відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді-доповідача) у справі, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2017р. визначено колегію суддів для розгляду справи №924/1101/16 у складі: головуючий суддя - Тимошенко О.М., суддя Мамченко Ю.А., суддя Юрчук М.І.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Хмельницької області від 20.12.17 року у справі № 924/1101/16 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2015р. ухвалою господарського суду Хмельницької області по справі №924/1755/14 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту ФОП ОСОБА_1 (свідоцтво №1522 від 07.11.2014р., м. Шепетівка, вул. Афоніна,4-а).

Вказаною ухвалою суду було зобовязано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницького оплатити проведення експертного дослідження, а судового експерта ОСОБА_1 повідомити суд про закінчення проведення експертизи, а експертний висновок направити на адресу суду разом із матеріалами справи.

28.09.2015 року між КЕВ м. Хмельницький та судовим експертом ОСОБА_1 був укладений Договір №14-82/15 про проведення судової земельно-технічної експертизи (надалі - договір), відповідно до п.1.1 якого сторона-1 (судовий експерт) зобов'язується провести судову земельно-технічну експертизу згідно ухвали господарського суду Хмельницької області від 21.08.2015 року по справі №924/1755/14 та надати відповідний висновок експерта.

Відповідно до п.2.1, 3.2 договору передбачено, що вартість робіт, зазначених в п.1.1. визначається в розмірі 8000,00 грн. Сторона-2 (КЕВ м. Хмельницький) зобов'язана сплатити стороні-1 (судовому експерту) кошти відповідно до п.2.1. цього Договору.

Згідно п.4.1 договору сторони передбачили, що після завершення робіт сторона-2 проводить оплату на підставі акта виконаних робіт, направленого їй стороною-1, яка після отримання коштів передає Висновок експерта, оформлений відповідно до Закону України „Про судову експертизу суду з супроводжуючим листом.

25.05.2016р. судовий експерт ОСОБА_1 звернувся із листом за вих.№32 до господарського суду Хмельницької області із клопотанням про забезпечення виконання оплати за проведену експертизу, про що суд направив на адресу КЕВ ОСОБА_3 письмову вимогу про оплату проведеної експертизи (лист №924/1755/14/4786/16 від 30.05.2016 року).

Оскільки оплата експертного дослідження не була проведена, позивач листом №43 від 03.08.2016 року звернувся до господарського суду Хмельницької області із клопотанням про забезпечення виконання оплати за проведену експертизу.

Відповідно, листом за вих.№924/1755/14/6857/16 від 09.08.2016 року суд направив на адресу КЕВ м. Хмельницький письмову вимогу про оплату проведеної експертизи.

На вимогу суду (ухвала від 21.08.2015р.) судовим експертом ОСОБА_1 висновок експерта по земельно-технічній експертизі №14-82/15 від 25.05.2016 року був направлений до господарського суду Хмельницької області листом за вих.№47 від 14.09.2016 року.

21.10.2016р. судовим експертом на адресу КЕВ м. Хмельницький була направлена претензія №00 від 21.10.2016 року із вимогою про сплату заборгованості в сумі 8000,00 грн. за проведене експертне дослідження.

04.11.2016р. за вих.№4157 КЕВ у м. Хмельницькому направило судовому експерту лист (відповідь на претензію), відповідно до якого повідомило про відмову в оплаті з тієї причини, що акт виконаних робіт з боку КЕВ м. Хмельницький не підписаний, роботи не прийняті, оскільки викладені у висновку експертизи дані вважає недостовірними.

У зв'язку із тим, що відповідач не оплатив вартість експертного дослідження, що вважає порушенням як вимог ухвали суду від 21.08.2015р., так і умов договору №14-82/15 від 28.09.2015р., позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача 8000,00 грн. вартості експертного дослідження та 8000,00 грн. моральної шкоди.

Місцевий господарський суд за результатами розгляду даного спору дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів вважає хибним висновок суду першої інстанції, що правовідносини, які виникли між сторонами, мають ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів про надання послуг. Суд вважає, що правовідносинам за договором № 14-82/15 про проведення судової земельно-технічної експертизи притаманні ознаки договорів підряду, визначальними рисами яких являється: виконання робіт за завданням замовника; передача результатів робіт замовнику; оплата результатів виконаної роботи. Натомість, договірні відносини про надання послуг характеризуються тим, що об'єкт виконання (послуга) носить нематеріальний характер і по суті являється дією сторони, що призводить до певного результату.

Відтак, джерелом матеріального права в даному випадку є правовідносини підряду, які регулюються положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, підрядник зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виконання роботи з переданням її результату замовникові.

Виходячи з предмету договору №-14-82/15 від 28.09.2015 р., сторона-1 (судовий експерт) зобов'язується провести судову земельно-технічну експертизу згідно ухвали господарського суду Хмельницької області від 21.08.2015 р. по справі № 924/1755/14 та надати відповідний висновок експерта.

Як вбачається з резолютивної частини ухвалу суду від 21.08.2015 р. № 924/1755/14 господарським судом Хмельницької області було зобов'язано судового експерта повідомити суд про закінчення проведення експертизи, а експертний висновок направити на адресу суду разом з матеріалами справи.

Викладене свідчить про те, що результат робіт (експертний висновок) мав бути переданий не замовнику за договором (КЕВ м. Хмельницький), а господарському суду Хмельницької області.

З огляду на вказане судом відмічається, що не дивлячись на притаманність укладеному договору ознак підрядних відносин, обов'язки сторін договору в частині його виконання в більшій мірі підпорядковані вимогам Закону України "Про судову експертизу" та процесуальному законодавству, зокрема Господарському процесуальному кодексу України, оскільки договір укладено на виконання ухвали суду від 21.08.2015 р. № 924/1755/14.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, суми, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, відносяться до складу судових витрат і покладаються на сторони за правилами, встановленими ст. 49 ГПК України. Разом з цим, за умовами ч. 1 ст. 4-5 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Ухвалою від 21.08.2015 р. у справі № 924/1755/14 господарський суд поклав обов'язок проведення оплати за призначену експертизу на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький.

Укладений між судовим експертом та КЕВ м. Хмельницький договір № 14-82/15 передбачає зобов'язання останнього сплатити експерту кошти у визначеному розмірі (п.п. 2.1, 3.2) та у встановленому порядку (п. 4.1) - після завершення робіт на підставі акта виконаних робіт.

З аналізу вказаного вбачається, що здійснення оплати експертизи для КЕВ м. Хмельницький є обов'язковим та безумовним, оскільки ні ухвала суду ні договір не передбачають іншого.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" було затверджено Інструкцію про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах (наказ Міністерства юстиції України № 3505/5 від 12.12.2011 р.). Розділом ІІ даної Інструкції передбачено право судового експерта відмовитися від проведення експертизи або повідомити про неможливість її проведення лише у випадках недостатності наданих матеріалів; не надання витребовуваних матеріалів; поставлення питань, що виходять за межі його спеціальних знань. Права відмовитися від проведення експертизи в зв'язку з відсутністю оплати не передбачено.

Оскільки вищевказана Інструкція регулює безпосередньо здійснення судової експертизи атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, посилання апелянта на порушення позивачем п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень суд вважає безпідставним. Також судом зауважується, що вказаним пунктом визначаються дії експерта у випадку відсутності попередньої оплати. Натомість договір між сторонами передбачає оплату по факту виконаних робіт.

Посилання апелянта на порушення позивачем п. 4.1 договору, а саме - передчасне направлення експертного висновку до суду без проведення оплати, не може бути підставою для звільнення КЕВ м. Хмельницький від обов'язку оплатити вартість робіт.

Обов'язок експерта надати висновок суду передбачений предметом договору (п. 1.1), зобов'язанням, визначеним п. 3.1 договору та ухвалою суду від 21.08.2015 р. у справі № 924/1755/14. При цьому відповідальність за неподання висновку експерта передбачена п. 5.2 договору у вигляді штрафу.

Отже, надавши експертний висновок суду, позивач діяв правомірно - на виконання власних договірних зобов'язань та вимог суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на недостовірність даних експертного дослідження є невмотивованим та безпідставним. Вказані обставини повинні були досліджуватися в межах розгляду справи № 924/1755/14 за правилами ст.ст. 42, 43 ГПК України.

Доводи відповідача стосовно того, що саме непідписання останнім акту приймання-передачі є обґрунтованою підставою для звільнення відповідача від обовязку щодо оплати апеляційний суд вважає необґрунтованими. Як зазначалось вище, оплата експертизи у відповідності до договору та ухвали суду повинна здійснюватись безумовно. Відшкодування витрат на здійснення експертизи підлягало вирішенню в порядку ст. 49 ГПК України в залежності від результатів вирішення спору у справі № 924/1755/14.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

З огляду на вищезазначене, вбачається, що позивач належним чином виконав умови договору №14-82/15 від 28.09.2015р. які полягали у наданні позивачем послуг із проведення експертного дослідження, а відповідачем в свою чергу, не надано доказів оплати вартості експертного дослідження в розмірі 8000,00 грн.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача 8000,00 грн. вартості експертного дослідження.

Як зазначено в п. 12 постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 р. № 5 "Про деяки питання застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обгрунтовані у мотивувальній частині рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Хмельницької області в цій частині, оскільки висновок суду в резолютивній частині про задоволення вимог про стягнення боргу є правильним.

В частині розгляду позовних вимог про стягнення 8000,00 грн. моральної шкоди, судом приймається до уваги наступне.

Згідно ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 8000,00 грн. моральної шкоди, оскільки позивачем не підтверджено факту заподіяння зі сторони КЕВ у м. Хмельницькому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не зазначено обставин чи дій (бездіяльності), якими вони заподіяні, не подано розрахунку та пояснень чому саме у розмірі 8000,00 грн. позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 20.12.17 року відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста ОСОБА_3 №4873 від 28.12.16р. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 20.12.16 р. у справі № 924/1101/16 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Юрчук М.І.