ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р.Справа № 922/3621/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Мотор-Банк", м.Запоріжжя
до ПНВП "Інтеравіасервіс", м. Харків
про стягнення 19461464,55 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №1717/17 від 25.01.2017 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 26.03.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Мотор-Банк" (м. Запоріжжя) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ПНВП "Інтеравіасервіс" (м. Харків) 19461464,55 грн., яка складається з: 3572763,66 грн. - заборгованість за простроченою часткою кредиту; 601122,80 дол. США - заборгованість за простроченою часткою кредиту; 355155,74 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 26.10.16р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.11.16р.

07.11.16р. представник позивача надав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти Приватного науково-виробничого підприємства "ІНТЕРАВІАСЕРВІС" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29-А, офіс, СДРПОУ: 22687552), в межах позовних вимог та сплаченого судового збору, а саме, в розмірі 19 668 164 грн. 55 коп., що знаходяться на наступних рахунках у банківських установах:

№ 7760 у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

№ 0092 у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

№ 3408 у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023;

№ 0001 у АТ "Таскомбанк", МФО 339500.

Ухвалою суду від 23.12.16р. в задоволенні заяви позивача щодо забезпечення позову було відмовлено.

23.12.16р. представник позивача надав уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 19379587,81 грн., яка складається з: 3572763,66 грн. - заборгованість за простроченою часткою кредиту; 601122,80 дол. США - заборгованість за простроченою часткою кредиту та судові витрати.

Ухвалою суду від 23.12.16р. заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог задоволено та подальший розгляд справи ведеться з її урахуванням.

Ухвалою суду від 23.12.16р. за клопотанням представника позивача строк вирішення спору продовжено по 09.01.17р.

Ухвалою суду від 23.12.16р. за клопотанням відповідача призначено по справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського Науково Дослідного Інституту Судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_3

26.01.17р. від судового експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення судової економічної експертизи №160.

Листом суду від 27.01.17р., з метою вирішення питання щодо поновлення провадження у даній справі та розгляду клопотань судового експерта, запропоновано зявитись "16" лютого 2017р. о 15:15 год. представникам сторін з належним чином оформленими, документами, які були витребувані експертами до приміщення господарського суду Харківської області за адресою: 61022, м. Харків, площа Свободи, 5, 8-й підїзд, 1-й поверх каб. № 115.

30.01.17 року до суду надійшло клопотання від позивача про поновлення провадження у справі, в якому позивач вказує, що на теперішній час відпала необхідність проведення судової експертизи, а відповідно, і відсутні обставини, що зумовили зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 16.02.17р. провадження у справі № 922/3621/16 поновлено.

16.02.17р. представник відповідача надав заяву в якій визнав позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні 16.01.17р. позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.01.17р. позовні вимоги визнав, про що надав відповідну заяву.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

18 листопада 2013 року між ПАТ "МОТОР-БАНК" (надалі - позивач) та ПНВП "ІНТЕРАВІАСЕРВІС" (надалі - відповідач) було укладено кредитний договір № 04/К/49/13 (далі по тексту - "кредитний договір"), згідно якого відповідач отримав від позивача кредитні кошти у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії в сумі 2500000,00 грн. (два мільйони п'ятсот тисяч гривень 00 копійок), що підтверджується листом відповідача № 288 від 18.11.2013 р. та розпорядженням позивача від 18.11.2013 р. про перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, строком користування до 17 листопада 2014 року .

Згідно додаткової угоди від 11.04.2014 р. до кредитного договору відкличну відновлювальну кредитну лінію було переведено в мультивалютну відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості 2355500,00 доларів США та встановлено, що ліміт заборгованості не може перевищувати суму у розмірі 30750000,00 грн. за офіційним курсом НБУ української гривні до доларів США.

В подальшому, за згодою сторін, шляхом укладення додаткових угод до кредитного договору, ліміт мультвалютної відкличної відновлювальної кредитної лінії поступово було збільшено до ліміту заборгованості еквівалентному 41000000,00 доларів США.

Так, згідно Додаткової угоди від 26.02.2016 р. до кредитного договору, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у вигляді мультивалютної відкличної відновлювальної кредитної лінії у розмірі 41000000,00 доларів США.

Згідно додаткової угоди від 29.03.2016р. до кредитного договору було встановлено кінцевий термін погашення кредиту до 29.09.2016 р. (включно).

Відповідно до п.п. 1.2, 3.1, 3.2, 5.1, 8.2. Кредитного договору, Відповідач зобов'язався сплачувати позивачу проценти за користування кредитними коштами у розмірі:

- 12 % (дванадцять) процентів річних для заборгованості в доларах США;

- 21 % (двадцять один) процент річних для заборгованості в гривні.

В позовній заяві позивач вказав, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконані, кредит повернуто не було, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до п.п. 9.3, 9.4 кредитного договору, за кожний день невиконання зобов'язань по погашенню кредиту, сплаті процентів та комісій, нарахованих за користування кредитом, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплачених у термін основного боргу, процентів та комісій за кожний календарний день прострочення виконання.

Згідно розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, заборгованість ПНВП "ІНТЕРАВІАСЕРВІС" перед ПАТ "МОТОР-БАНК" за кредитним договором № 04/К/49/13 від 18.11.2013 року станом на 10.10.2016 року з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.12.16р. (а.с. №131-138 том 1) складала:

- заборгованість за простроченою часткою кредиту - 3572763,66 грн. та 601122,80 доларів США, що в грн. еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 10.10.16р. складає 15533545,15 грн. (п'ятнадцять мільйонів п'ятсот тридцять три тисячі п'ятсот сорок п'ять грн. 15 коп.);

- заборгованість за простроченими процентами - 0,00 грн.; заборгованість за простроченими процентами 0,00 доларів США;

- заборгованість по пені - 273279,00 грн.

З огляду на те, що ухвалою суду від 23.12.16 року було задоволено заяву позивача про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь несплачену заборгованість за невиконання зобов'язань по погашенню кредиту, яка рахується за позивачем станом на 10.10.16р. на загальну суму у розмірі 19379587,81 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у ст.11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Стаття 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності із ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до закону чи договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

25.01.2017р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки розрахунків з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. № 6-11 том 2) по кредитному договору № 04/К/49/13 від 18.11.2013 року, згідно з яким, загальна сума заборгованості станом на 10.10.2016 року складає: 19379587,81 грн., а саме: в доларах США - 601112,80 дол. США, що в грн. еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 10.10.2016р. складає 15533545,15 грн.; в гривні: 3572763,66 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 273279,00 грн.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 19379587,81 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 ЦК України, статей 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду відповідних документів, які б підтверджували сплату заборгованості за договором у сумі 19379587,81 грн. та визнав суму боргу у повному обсязі, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 19379587,81 грн. заборгованості законними, правомірними та обґрунтованими, такими, що визнані відповідачем, тому підлягаючими задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України; ст.ст. 509, 526, 590, 610-612, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 198 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, частина 5 ст.78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного науково - виробничого підприємства "ІНТЕРАВІАСЕРВІС" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29-А, офіс 303, ) на користь Публічного акціонерного товариства "МОТОР-БАНК" (69068, місто Запоріжжя, проспект Моторобудівників, буд. 54 "б", МФО 313009, рах. 37395006 у ПАТ "МОТОР-БАНК") заборгованість за кредитним договором № 04/К/49/13 від 18.11.2013 р. у розмірі 19379587,81 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 205830,39 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_4