ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Справа № 910/6083/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідача,
суддів:Демидової А.М.,
Шевчук С.Р.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року
та рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року
у справі№ 910/6083/16 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінету Міністрів України
простягнення заборгованості у розмірі 1 072 695 713,50 грн.
за участю представників:

позивача - Сороколіт Є.М.;

відповідача - Мицько Р.М.;

третьої особи - не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості у розмірі 1 072 695 713,50 грн. внаслідок несвоєчасної оплати боргу за договором № 06/09-11 від 23.01.2009 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року (суддя Карабань Я.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року (у складі колегії суддів: головуючого судді Коротун О.М., суддів Майданевича А.Г., Гаврилюка О.М.), в задоволенні позову відмовлено повністю.

В касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів у даній справі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів касаційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача та відповідача, суддю-доповідача у даній справі, перевіривши матеріали справи, надану судами попередніх інстанцій юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.01.2009 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальником) та Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупцем) укладено договір поставки природного газу промисловим споживачам № 06/09-11, згідно якого постачальник зобов'язувався передати покупцеві у 2009 році імпортований природний газ для подальшої реалізації промисловим споживачам і для власних потреб об'єктів, які знаходяться на балансі газорозподільних підприємств, та протранспортувати природний газ через територію Молдови для споживачів України, а покупець, в свою чергу, - прийняти й оплатити вартість своєчасно і в повному обсязі.

Оскільки відповідач частково оплатив вартість природного газу і послуги з його транспортування, в зв'язку з чим у квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом про стягнення з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" ,32 грн. основного боргу, 3% річних 125 111 516,70 в сумі грн. та інфляційних втрат у розмірі 178 670 756,65 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/6858/13 від 20.10.2015 року, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року та Вищого господарського суду від 25.05.2016 року, позов задоволено частково, стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 288 762 624,32 грн. основного боргу, в іншій частині позову відмовлено, оскільки 3 % річних та інфляційні втрати підлягають списанню на підставі статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію". У цьому ж рішенні місцевим господарським судом встановлено, що позивач передав відповідачу протягом 2009 року 1 258 082 574 м. куб. природного газу та надав послуги з транспортування, загальною вартістю 5,05 грн., а відповідач здійснив оплату отриманого природного газу та послуг з його транспортування в сумі 9 626 928 020,73 грн.

Відтак, предметом розгляду у справі № 910/6858/13 було, зокрема, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 26.05.2009 року по 20.03.2013 року, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуг з його транспортування, наданих позивачем протягом січня - грудня 2009 року.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 88 130 178,36 грн. та інфляційних втрат у розмірі 984565535,14 грн., нарахованих за період з 21.03.2013 року по 30.06.2015 року на заборгованість з оплати природного газу та послуг з його транспортування, наданих позивачем протягом січня - грудня 2009 року.

Відповідач, в свою чергу, заперечив проти позовних вимог з посиланням на відсутність у нього обов'язку сплачувати позивачу заявлений розмір коштів з підстав, передбачених Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Проте, позивач наполягав на тому, що Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" втратив чинність 30.06.2012 року, а позов подано 30.03.2016 року і про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 21.03.2013 року по 30.06.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, обгрунтовано вказав на їх безпідставність та правомірно послався на норми Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", який діяв з 04.06.2011 року по 30.06.2012 року, оскільки нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за період з 21.03.2013 року по 30.06.2015 року., здійснені останнім на заборгованість за природний газ, спожитий у 2009 році, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а згідно частини 4 статті 14 цього ж Кодексу особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

04.06.2011 року набрав чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" № 3319-VI від 12.05.2011 року, дія якого поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Закон втратив чинність 30.06.2012 року (пункт 1 статті 3 цього Закону).

Проте, виходячи зі змісту положень статті 2 цього Закону підлягають списанню:

- заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її дочірніх підприємств ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз", що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом;

- заборгованість ДК "Газ України" перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (у тому числі реструктуризована) списується в межах сум, списаних підприємствам, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, і суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, перед ДК "Газ України";

- кошти, які надходять суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, від споживачів на погашення заборгованості за спожитий природний газ, що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року, зараховуються на окремий поточний рахунок цих суб'єктів та використовуються ними виключно для виконання інвестиційних програм;

- заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Також частиною 2 статті 3 цього Закону доповнено пунктом 14 частину 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України від 4 листопада 2010 року №2677-VI), а саме: "списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа".

Водночас, стаття 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України від 04.11.2010 року № 2677-VI) передбачала перелік випадків, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

З огляду на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених розмірів 3 % річних та інфляційних втрат за період з 21.03.2013 року по 30.06.2015 року, нарахованих на заборгованість за спожитий відповідачем природний газ у 2009 році, яка підлягала списанню за вказаним договором.

Відтак, під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного й об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої й апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам, їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо наявності обов'язку відповідача сплатити позивачу заявлений розмір коштів не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені матеріалами справи та належними доказами в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України, зводяться до довільного тлумачення скаржником норм законодавства та не спростовують законних і обгрунтованих висновків місцевого й апеляційного господарських судів.

За таких обставин, прийняте рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року у справі №910/6083/16 залишити без змін.

Головуючий суддяС.В. Владимиренко
СуддіА.М. Демидова
С.Р. Шевчук