донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.02.2017 справа №908/2278/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_1В ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача:не прибув не прибув
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від01 листопада 2016 р.
у справі№ 908/2278/16 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомТовариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", м. Київ
до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", м. Запоріжжя
провідшкодування збитків в порядку регресу в сумі 14 596,52 грн., 480,65 грн. інфляції, 171,56 грн. 3% річних.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.11.2016р. по справі №908/2278/16 задоволено позовні вимоги та стягнуто з товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО (, 69068, м. Запоріжжя, пр.-т Моторобудівників, 34) на користь товариство з додатковою відповідальністю Експрес Страхування (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 15/2, р/р 92 в ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 300465, код банку за , ) - 14 596 (чотирнадцять тисяч пятсот девяносто шість) грн. 52 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, 480 (чотириста вісімдесят) грн. 65 коп. інфляції, 171 (сто сімдесят одна) грн. 56 коп. 3% річних та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", м. Запоріжжя звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016р. по справі №908/2278/16 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що не відмовляв позивачу у виплаті страхового відшкодування, а лише відстрочив його виплату, надіславши на адресу позивача відповідне повідомлення про надання додаткових документів. Також, зазначив, що позивач не надав доказів того, що надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ, що свідчить про необґрунтованість рішення. Крім того, вважає, що суд помилково дійшов висновку, щодо необхідності стягнення з нього інфляційних втрат в сумі 480, 65 грн. та 3% річних в розмірі 171,56 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2016р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Мясищев А.М., Будко Н.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.01.2017р. у звязку із закінченням повноважень судді Мясищева А.М. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Дучал Н.М., Будко Н.В.

Позивач у судове засідання 27.02.2017р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Відповідач у судове засідання 27.02.2017р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2015р. в м. Києві на вул. Полярна, 7 сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 кузов № SJNFСАР10U048536, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_5, що підтверджується Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19.10.2015р. по справі № 756/13009/15-п.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1 кузов № SJNFСАР10U048536 була застрахована ТОВ Страхова компанія КРЕДО на підставі Полісу №АІ6331675 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Транспортний засіб Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_3, який є другим учасником ДТП, застраховано на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави від 23.05.2012р. (далі - договір), укладеного між в товаристві з додатковою відповідальністю Експрес Страхування (Страховик) та ОСОБА_6 (Страхувальник).

Згідно п. 5 договору, транспортним засобом, щодо якого укладається договір, є легковий автомобіль Chevrolet Aveo, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_3, страхова сума становить 128 700,00 грн.

В п. 9 договору сторони погодили строк дії договору, а саме: з 00.00год. 28.05.2012р. по 24.00 год. 27.05.2019р.

ОСОБА_6 звернувся до позивача, як страховика, із заявою про виплату страхового відшкодування для відновлення автомобіля, перерахувавши суму на розрахунковий рахунок СТО.

Згідно п. 13 частини А, п 9.7. частини Б договору, розмір завданих збитків визначається і страхове відшкодування виплачується Страховиком на підставі кошторису ремонтних робіт, рахунків-фактур, нарядів-замовлень, актів виконаних робіт та інших документів, що підтверджують вартість відновлювального ремонту на СТО.

Товариством з обмеженою відповідальністю Автоцентр на Кільцевій, на замовлення ОСОБА_6, було проведено розрахунок вартості робіт, повязаних з усуненням пошкоджень автомобіля внаслідок ДТП.

Відповідно до Калькуляції ТОВ Автоцентр на Кільцевій № КА-1970 від 23.09.2015р. вартість відновлювального ремонту ТЗ Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_3 становить 16 996,52 грн.

Згідно Звіту ТОВ ЄвроАсистанс № 1270 про оцінку КТЗ вартість відновлювального ремонту ТЗ Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_3 становить: 22 748,19 грн.

07.10.2015р. позивачем був складений страховий акт № 3.15.1139-1 та вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 14 596,52 грн. на користь ТОВ Автоцентр на Кільцевій.

Платіжним дорученням № 26484 від 07.10.2015р. позивач перерахував на користь ТОВ Автоцентр на Кільцевій суму страхового відшкодування в розмірі 14 596,52 грн.

Відповідно до акту виконанних робіт №3А-0008603 від 23.10.2015р. ТОВ Автоцентр на Кільцевій надало послуги з відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 на загальну суму 16 996,52 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою за вих. № 5323/1139 від 16.12.2015р., в якій повідомив про настання страхового випадку та просив сплатити суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 14 596,52 грн.

Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО у відповідь на вищевказану заяву позивача листом від 14.01.2016р. № 237.7.0.0/11 повідомив, що для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування завданої шкоди необхідно надати належним чином завірені копії документів, необхідних для підтвердження законності висунутих вимог, а саме: платіжне доручення про сплату Страхувальником відповідних страхових платежів по договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 23.05.2012 р. № 202.12.2119339 згідно п. 11; пояснення, на підставі чого ТДВ Експрес Страхування було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 14 596,52 грн.. в той час як з Вигодонабувачем узгоджена виплата в сумі 3000,00 грн.; лист ПАТ Альфа-Банк про згоду перерахування усієї суми відшкодування на рахунок СТО.

Відповідач на момент подачі позову до суду, вищевказану заяву Товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування про виплату страхового відшкодування в розмірі 14 596,52 грн. залишив без задоволення.

Не погодившись із вищевказаними обставинами, Товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування звернулось до місцевого господарського суду із позовом про стягнення страхового відшкодування в сумі 14 596,52 грн., 480,65 грн. інфляційного збільшення боргу, 3% річних в сумі 171,56 грн.

При розгляді вищезазначених вимог колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобовязання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобовязанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обовязків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобовязання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обовязок із відшкодування шкоди не виконала.

При цьому, перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Таким чином, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховоного суду України від 23.03.2016 року у справі № 6-2598цс15, від 23.09.2015 року у справі № 3-303гс15.

Враховуючи наведене, до спірних правовідносин, що виникли в даній справі підлягають застосуванню саме положення ст. 993, Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», оскільки спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у звязку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

Відповідно до ч.18 ст.9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Верховним Судом України у листі від 19.07.2011р. Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Наявність страхового акту № 3.15.1139-1 від 07.10.2015р., платіжного доручення № 26484 від 07.10.2015р., калькуляції № КА-1970 від 23.09.2015р., складеної ТОВ Автоцентр на Кільцевій, акту виконаних робіт №3А-0008603 від 23.10.2015р. є доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування в сумі 14 596,52 грн., які виникли внаслідок ДТП, що трапилось 10.09.2015р.

Таким чином, надані позивачем документальні докази є належними та допустимими в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, та такими, що підтверджують розмір шкоди в розмірі 14 596,52 грн., що підлягає відшкодуванню на користь позивача. При цьому, страхове відшкодування не зменшується на суму франшизи в даному випадку, оскільки розмір франшизи відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ6331675 складає 0 грн.

Що стосується заявлених до стягнення позивачем інфляційних в сумі 480,65 грн. та 3% річних в сумі 171,56 грн. за період з 22.03.2016р. по 11.08.2016р. колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Правова позиція щодо розповсюдження дії статті 625 Цивільного кодексу України на спірні правовідносини викладена в постанові Верховного суду України від 01.06.2016р. по справі № 3-295гс16, яка, в силу приписів ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України, має враховуватися іншими судами при застосуванні певних норм права.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобовязаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобовязанням. А отже і правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобовязанням.

Cтаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі "Загальні положення про зобовязання" книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і поширює свою дію на всі види грошових зобовязань.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають із підстав, встановлених статею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" страховик не пізніше як через 90 днів з отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як вже зазначалось вище Товариство з додатковою відповідальністю Експрес Страхування звернулось до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО із заявою за вих. № 5323/1139 від 16.12.2015р., яка було отримано відповідачем відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 21.12.2015р.

Враховуючи наведені вище обставини, з огляду на той факт, що відповідач не сплатив на користь позивача страхове відшкодування протягом 90 днів з моменту отримання заяви про страхове відшкодування у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" та той факт, що вказані правовідносини за своєю юридичною сутністю є грошовим зобовязанням, а наданий позивачем розрахунок заявлених сум інфляційних та 3% річних є арифметично вірним, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача інфляційних в сумі 480,65 грн. та 3% річних в сумі 171,56 грн. за період з 22.03.2016р. по 11.08.2016р.

Доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі щодо недопустимості стягнення з нього 3% річних та інфляційних є такими, що суперечать правовій позиції, викладеній в постанові Верховного суду України від 01.06.2016р. по справі № 3-295гс16, яка є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень відповідно до ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання відповідача, що на момент звернення позивача до суду із позовом не було порушено охоронюваних законом прав та інтересів позивача, з огляду на ненадання відповідачу платіжного доручення про сплату страхувальником відповідних страхових платежів є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать діючому законодавству.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у звязку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016р. по справі №908/2278/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016р. по справі №908/2278/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016р. по справі №908/2278/16 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_2