ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

10.03.2017 Справа № 907/619/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.11.2016 (суддя Ушак І.Г.)

у справі № 907/619/16

за позовом: заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова в особі відокремленого підрозділу Ужгородського військового лісництва

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

про стягнення 126 774, 00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.11.2016 у справі № 907/619/16 позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 126 774, 00 грн заборгованості та 1 901, 61 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

З підстав, зазначених в апеляційній скарзі, відповідач - ФОП ОСОБА_1 оскаржив назване рішення суду, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Також, скаржник просить поновити строк на подання апеляційної скарги, у зв'язку з тим, що про прийняте рішення йому стало відомо тільки 21.02.2017 з повідомлення Ужгородської виконавчої служби. Вказує, що з повним текстом рішення зміг ознайомитись на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

Звертає увагу на те, що в судових засіданнях участі не брав, кореспонденція ні від суду, ні від позивача на його адресу не надходила, що унеможливило здійснення належного захисту своїх прав та інтересів. Як на підставу неотримання кореспонденції, посилається на невірно зазначене позивачем його місця перебування, що свідчить про навмисне перешкоджання здійснити належний захист.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику з таких підстав.

Відповідно до ст. 93 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого суду подається протягом 10 днів, а на ухвалу місцевого господарського суду протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Верховний Суд України в постанові від 13.07.2016 № 3-774гс16 дійшов наступних висновків: «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).»

Відтак, слід дійти висновку, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

З матеріалів справи дійсно вбачається, що вся поштова кореспонденція, яка надсилалась судом на адресу відповідача, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (88000, АДРЕСА_1) скаржником не отримувалась. У тому числі і копія рішення, яке прийняте в судовому засіданні 21.11.2016 без участі скаржника. Повний текст рішення складено 22.11.2016. Вказане рішення йому надіслано 22.11.2016 в порядку ст. 87 ГПК України рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, вся поштова кореспонденція повернена відділенням поштового зв'язку до суду з довідкою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Матеріалами справи підтверджується, що суд першої інстанції виконав вимоги ч. 1 ст. 64 та статті 87 ГПК України. Отже, відповідач вважається належним чином повідомлений про час і місце розгляду судом справи.

Слід зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, вказаним в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Більше того, місце проживання підприємця - це його податкова адреса. Вона зафіксована в дозвільних документах, виписках і свідоцтвах, за цією адресою ФОП перебуває на обліку в фіскальних органах, куди здає звіти й сплачує податки.

Якщо підприємець змінює місце проживання, він зобов'язаний внести зміни в реєстраційні дані та в усі документи, де було вказано стару адресу, а також внести зміни до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Отже, твердження відповідача про відсутність вини в пропуску строку на подання апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Скаржник повинен усвідомлювати, що на його юридичну адресу (вказану в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) надходить поштова кореспонденція. У разі зміни адреси, необхідно внести зміни до реєстру. Отже, все залежить виключно від дій та волевиявлення підприємця.

Як вказувалось вище, скаржник в клопотанні про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги вказував, що про оскаржуване рішення йому стало відомо тільки 21.02.2017.

Водночас, матеріали справи містять клопотання представника відповідача - ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи. Вказане клопотання датовано - 26.01.2017. На ньому міститься напис про ознайомлення з матеріалами справи - 30.01.2017. Довіреність на вказаного представника чинна.

Зі змісту клопотання вбачається, що станом на 26.01.2017 (вихідна дата клопотання) відповідач знав про існування рішення суду від 21.11.2016 та був знайомий з його змістом.

Отже, суд вважає, що твердження скаржника є безпідставними, оскільки вказане клопотання повністю спростовує доводи, що скаржнику стало відомо про рішення лише 21.02.2017.

Більше того, апеляційна скарга на це рішення подана 06.03.2017, про що свідчить штамп місцевого господарського суду, тобто, не лише з пропуском 10-ти денного строку, з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України (рішення підписане 22.11.2016), але й з пропуском 10-денного строку від дня, коли йому стало відомо про це рішення суду.

Жодних об'єктивних та непереборних причин, з якими законодавець пов'язує право суду на поновлення пропущеного строку, навіть з моменту дізнання, скаржником не наведено, належних та допустимих доказів в порядку та розумінні ст. 34 ГПК України не подано.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску строку на подання апеляційної скарги та для поновлення пропущеного строку. Відтак відхиляє клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

На підставі викладено та керуючись ст. 86, ч. 2 ст. 93, п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

У Х В А Л И В :

1. Клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги відхилити.

2. Повернути апеляційну скаргу та додані до неї матеріали всього на 10 аркушах Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

3. Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.