РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/23409/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФО ТРАНС СЕРВІС" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "НАСТА" про стягнення 9777,92 грн., за участю представників позивача - ОСОБА_1, довіреність №б/н від 03.01.2017 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у загальному розмірі 9 777,92 грн, в тому числі: 5 760,00 - страхового відшкодування, 400,64 грн. - 3 % річних та 3 617,28 грн. - інфляційних втрат в зв'язку з невиплатою відповідачем суми страхового відшкодування, внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля НОМЕР_1 який перебував на той момент у праві користування позивача та в подальшому був придбаний на підставі лізингової угоди, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, який є застрахованою особою відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0555968. Позов мотивований тим, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення правил дорожнього руху ОСОБА_3 та внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.01.2017 року.

Представник відповідача в судове засідання 27.02.2017 року не з'явився, відзив на позов не подав, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.11.2013 року о 13 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Салютній, б. 5 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, який перебував на той момент у праві користування позивача та в подальшому був придбаний на підставі лізингової угоди, під керуванням водія ОСОБА_2

Факт отримання пошкоджень автомобілем НОМЕР_3, в результаті ДТП підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Відділу ДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 26.11.2013 року позивач надав відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про перерахування страхового відшкодування (№ справи 2013/11-25/003).

Відповідно до замовлення-наряду № від 05.03.2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП склала 5 760,00 грн.

Зазначене замовлення-наряд № від 05.03.2014 року позивачем було сплачено ФОП ОСОБА_4, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією до прибуткового касового ордера №0 від 05.03.2014 року на суму 5 760,00, також позивач вказує на те, що дане замовлення-наряд було 12.03.2014 року направлено на адресу відповідача.

Доказів сплати страхового відшкодування відповідачем суду не надано.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_2 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія "НАСТА", про що було укладено договір (поліс) №АЕ/0555968 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н. НОМЕР_4 і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди. Вказаним договором передбачено франшизу у розмірі 0,00 грн.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Проте, позивачем не надано суду доказів того, що дорожньо-транспортна пригода, на яку вказує позивач сталася з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_2 та не доведено того, що він є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю НОМЕР_1, в результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог, не підтверджено такі обставини належними доказами та не додано їх до матеріалів справи, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.03.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна