РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/1455/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агровей"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний фінансовий партнер" про визнання поруки такою, що припинена.

Представники сторін:

від позивача: Цяпляк П.С., посвідчення № 4760 від 26.10.2016;

від відповідача: Левківська Т.В., за довіреністю;

від третьої особи -1: не з'явився;

від третьої особи-2: Кривенда М.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агровей" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний фінансовий партнер" (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро», Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», про визнання поруки такою, що припинена.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.01.2017 було порушено провадження у справі № 910/1455/17, розгляд справи призначено на 27.02.2017, залучено Товариство з обмеженою відповідальність "Славтрейд Агро" та Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

30.01.2017 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано клопотання про видачу копії ухвали.

06.02.2017 представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи.

08.02.2017 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані документи для долучення до матеріалів справи та заява.

20.02.2017 представником третьої особи - 2 були подані письмові пояснення.

27.02.2017 представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва був поданий письмовий відзив на позов та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 27.02.2017 представник позивача з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 27.02.2017 з'явився, надав свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи - 1 у судове засідання 27.02.2017 не з'явився.

Представник третьої особи у судове засідання 27.02.2017 з'явився, надав свої усні пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2013 між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (далі - третя особа - 2, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» (далі - третя особа - 1, позичальник) було укладено Кредитний договір № 459Ю (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитної лінії на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитною лінією, комісії та виконати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки/терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. п. 2.4.1, 2.4.2 Кредитного договору за відсутності порушень позичальником будь-якого зі своїх зобов'язань, передбачених Блоком 4 п. 8.2 цього договору застосовується Процентна ставка 1.

При порушенні позичальником будь-якого зі своїх зобов'язань, передбачених блоком 4 п. 8.2 цього договору застосовується Процентна ставка 2.

З преамбули Кредитного договору вбачається, що Процента ставка 1 (ЗПС 1) - це процент за користування кредитною лінією у вигляді змінюваної процентної ставки, яка розраховується за наступною формулою: БПС+3%. На дату укладення цього договору ЗПС 1 дорівнює 20,14% річних. В свою чергу, Процентна ставка 2 (ЗПС 2) - це процент за користування кредитною лінією, що розраховується за наступною формулою: БПС+5%. На дату укладення цього договору ЗПС 1 дорівнює 20,14% річних.

В подальшому, між сторонами Кредитного договору було укладено низку додаткових договорів, зокрема, Додатковим договором № 3 від 31.10.2014 (далі - Додатковий договір № 3) сторони домовилися внести зміни до Кредитного договору та доповнити п. п. 2.4.2.1 п. п. 2.4.2 п. 2.4 Розділу 2 «Предмет договору» останнім абзацом наступного змісту: «- починаючи з дня, в якому банком було зафіксовано порушення зобов'язань, обумовлених п. 9 Блоком 4 п. 8.2 цього договору, та до дня, в якому було зафіксовано відсутність порушення вищевказаних зобов'язань позичальника;». Крім того сторони досягли згоди внести зміни до договору та доповнити Блок 4 п. 8.2 Розділу 8 «ПРАВА ТА ОБОВ'ЯЗКИ СТОРІН» пунктом 9 і викласти його у наступній редакції: « 9. У строк до 31.03.2015 р. включно забезпечити виділення частин земельних ділянок під об'єктами нерухомості (Предмет застави), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1495,6 кв.м. та АДРЕСА_1, загальною площею 4633,5 кв.м., належних на праві власності ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер за ДРФО) НОМЕР_1 в окремі земельні ділянки з присвоєнням їм окремих кадастрових номерів та забезпечити надання Банку правовстановлюючих документів на такі земельні ділянки (свідоцтв про право власності) витягів з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності, інших документів, які Банк може обґрунтовано вимагати (за формою та змістом, прийнятих для Банку) до Забезпечувальних документів (відповідних іпотечних договорів).»

27.09.2013 між третьою особою - 2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» (далі - поручитель, позивач) було укладено Договір поруки № 459Ю-3 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх його боргових зобов'язань в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, а саме:- зобов'язання по поверненню кредиту, отриманого в межах ліміту кредитної лінії в розмірі 20 000 000,00 грн в строк до 24.03.2015, якщо інший строк не обумовлено основним договором; - зобов'язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі, обумовленому Основним договором, але не більше 30% річних;- комісій, неустойки (пені, штрафів), інших платежів - в сумах, терміни (строки) та на умовах, визначених Основним договором.

25.03.2015 між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» (новий кредитор, відповідач) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 1 (далі - Договір про відступлення), відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржника за Кредитним договором та/або іншими договорами про надання банківських послуг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Судом встановлено, що на підставі Договору про відступлення до відповідача перейшло право вимоги третьої особи - 2, як кредитора, до боржника за Кредитним договором, у відповідності до положень ст. 520 Цивільного кодексу України, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Позивач у своєму позові зазначає про те, що Додатковим договором № 3 до Кредитного договору без попередньої згоди поручителя встановлено нові, не передбачені від початку, зобов'язання третьої особи, невиконання яких згідно з п. 2.4.2 Кредитного договору є підставою для застосування підвищеної процентної ставки, а відтак, на думку позивача, порука позивача перед відповідачем за виконання третьою особою-1 зобов'язань за Кредитним договором є припиненою з 31.10.2014.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначаючи суду про те, що зміни, які були внесені сторонам до Кредитного договору Додатковим договором № 3 не привели до збільшення процентної ставки, а обсязі зобов'язань поручителя відповідно не збільшився.

Частинами 1 та 2 ст. 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ст. 559 Цивільного кодексу України Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Вказаний перелік підстав припинення поруки, визначений статтею 559 Цивільного кодексу України є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5 відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

З аналізу вищевказаного пункту Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5 вбачається, що коли в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Листі Верховного Суду України «Аналіз застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобов'язання» від 01.02.2015.

Як вже зазначалось судом вище, умовами Кредитного договору передбачено, що за відсутності порушень позичальником будь-якого зі своїх зобов'язань, передбачених Блоком 4 п. 8.2 цього договору застосовується процентна ставка 1, а при порушенні позичальником будь-якого зі своїх зобов'язань, передбачених блоком 4 п. 8.2 цього договору застосовується Процентна ставка 2.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у преамбулі Кредитного договору сторонами було узгоджено, що процент за користування кредитною лінією (ЗПС) - це плата за користування кредитною лінією у вигляді змінюваною процентної ставки, яка розраховується у процентах річних на наступною формулою: ЗПС = БСП + Маржа, при цьому ЗПС не може перевищувати 30% річних.

За правовими висновками Верховного Суду України, на які посилається заявник, підставою припинення поруки згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанови Верховного Суду України від 17 січня 2011 року у справі № 3-62г10 та від 5 лютого 2014 року у справі № 6-160цс13).

Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, і кредитором боржника.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

Таким чином, не вимагається згоди поручителя на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг його відповідальності не збільшується.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 3-988гс15.

Згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З аналізу умов Договору поруки та Кредитного договору, судом встановлено, що Додатковим договором № 3 до Кредитного договору було фактично визначено, в кому випадку до кредитних зобов'язань боржника за вказаним договором застосовується інший тип процентної ставки, який було передбачено умовами Кредитного договору в момент його укладення. При цьому, жодної умови, щодо збільшення обсягу відповідальності боржника (або поручителя, в майбутньому) вказаним Додатковим договором не передбачено.

З огляду на вищенаведене, зазначені зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за змістом п. 4.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24 листопада 2014 року N 1 зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням.

Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

У разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні підстави вважати, що у зв'язку із укладенням між сторонами Кредитного договору Додаткового договору № 3 збільшилась відповідальність відповідача, як поручителя, а тому і порука за Договором поруки є такою, що не припинилась.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання припиненим зобов'язання поруки за Договором поруки не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.03.2017

Суддя Н.Б. Плотницька