РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017Справа №910/24291/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" ( ПРАТ "УТСК")

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 49 500,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Риков О.О. (довіреність № 07 від 03.01.2017)

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (ПРАТ "УТСК") (відповідач) про стягнення 49500,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0107-14-00998 від 17.10.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" позивач просить стягнути з останнього страхове відшкодування у розмірі 49500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 порушено провадження у справі № 910/24291/16 та призначено її розгляд на 07.02.2017.

17.01.2017 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла витребувана судом інформація.

20.01.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі та клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

06.02.2017 через відділ діловодства суду від відповідачем подано відзив на позовну заяву та клопотання про залучення до участі у справі третю особу - винного в ДТП водія.

У відзиві на позов відповідач заперечуючи позовні вимоги посилається на те, що ні страхувальником відповідача, ні потерпілою особою або позивачем не було вчасно повідомлено відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, що в подальшому призвело до неможливості страховика встановити розмір заподіяної шкоди.

В судове засідання 07.02.2017 представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 залучено до участі у справі №910/24291/16 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та відкладено розгляд справи на 23.02.2017.

21.02.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли докази направлення позовної заяви та доданих до неї документів на адресу третьої особи, пояснення на відзив відповідача та клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

22.02.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд витребувати у позивача цифрові (на електронному носії) та роздруковані фотографії автомобіля Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3 після ДТП.

Представник позивача в судове засідання 23.02.2017 не з'явився, проте від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача надав пояснення щодо свого клопотання про витребування доказів, просив суд його задовольнити.

Враховуючи положення ст. 38 ГПК України, з огляду на наявні в матеріалах справи документи, що підтверджують пошкодження автомобіля Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та понесення позивачем витрат пов'язаних із виплатою страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 24.11.2014 суд дійшов висновку про відсутність необхідності витребування у позивача цифрових (на електронному носії) та роздрукованих фотографій автомобіля Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3 після ДТП, а тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 23.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки № 9466956 про дорожньо-транспортну пригоду, 24.11.2014 в м. Києві по вул. Русанівські Сади, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та ЗАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно із вказаною довідкою, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. ОСОБА_1 п. 10.1, п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 24.11.2014, підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2014 (справа №755/31561/14-п).

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент ДТП, на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0107-14-00998 від 17.10.2014 укладеного з ОСОБА_3 (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземного транспортного засобу Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3 були застраховані в позивача (строк дії договору з 18.10.2014 по 17.10.2015).

Згідно із рахунком № 516392/251120141 від 25.11.2014 та акту виконаних робіт №16м від 20.01.2015 загальна вартість ремонтних робіт транспортного засобу Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 61652,94 грн.

Відповідно до заяви від 24.11.2014 вигодонабувачем за договором №28-0107-14-00998 від 17.10.2014 зазначено про відсутність заперечень про виплату страхового відшкодування на рахунок ремонтної організації.

Відповідно до страхового акту №ДККА-41381 від 02.12.2014 позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 6018,94 грн., з яких: 7578,66 грн. - зарахувати в рахунок несплаченої частини страхового платежу; 52604,28 грн. - перерахувати на рахунок ремонтної організації.

Позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 52604,28 грн., що підтверджується платіжним дорученням №29149 від 02.12.2014.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/2987348, термін дії з 28.09.2014 по 27.09.2015), з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в позивач просить стягнути з останнього страхове відшкодування у розмірі 49500,00 грн.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 500,00 грн.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність осіб, які користуються транспортним засобом ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована у відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 49500,00 грн. з урахуванням ліміту відповідальності та вирахуванням франшизи.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Розмір страхового відшкодування, що підлягав сплаті за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0107-14-00998 від 17.10.2014, визначався позивачем на підставі рахунку № 516392/251120141 від 25.11.2014.

Як встановлено судом, у відповідності до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0107-14-00998 від 17.10.2014, внаслідок настання 24.11.2014 страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 60182,94 грн. шляхом перерахування згідно із платіжним дорученням №29149 від 02.12.2014 суми 52604,28 грн. на рахунок ремонтної організації та зарахування 7578,66 грн. в рахунок несплаченої частини страхового платежу.

При цьому, судом враховано, що Закон України "Про страхування" не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки.

Суд зазначає, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу. Звіт про оцінку транспортного засобу є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 15.04.2015 у справі №3-50гс15) та Вищого господарського суду України (постанови від 26.09.2016 у справі №910/26829/15, від 19.10.2016 у справі № 910/7108/16, від 10.08.2016 у справі №910/1187/16, від 14.09.2016 у справі № 910/3650/16.

Разом з тим, вартість ремонтних робіт автомобіля Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3 за рахунком № 516392/251120141 від 25.11.2014 (на підставі якого здійснено вирахування страхового відшкодування) у розмірі 61652,94 грн. підтверджена актом виконаних робіт №16м від 20.01.2015.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Отже, на підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов'язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Позивач, виплативши страхове відшкодування отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована у відповідача відповідно до полісу №АІ/2987348, обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження транспортного засобу Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача та здійснення позивачем витрат у розмірі 60182,94 грн. по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП (7578,66 грн. - зараховано в рахунок несплаченої частини страхового платежу; 52604,28 грн. - сплачено на рахунок ремонтної організації).

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" позивач набув права вимоги до відповідача на виплату страхового відшкодування у межах фактичних затрат.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом №АІ/2987348 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом 500,00 грн.

Отже, до відшкодування у межах встановленого ліміту відповідальності та за вирахуванням франшизи підлягає сума у розмірі 49500,00 грн. (50000,00 грн. (ліміт відповідальності) - 500,00 грн. франшизи), яка заявлена позивачем, у зв'язку із чим, позовні вимоги є обґрунтованими.

Щодо заперечень відповідача наведених у відзиві, то суд зазначає наступне.

Відповідно пп. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Наведений обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У відповідності до підп. "ґ" підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

При цьому, Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" внесено зміни у статтю 33 Закону № 1961-IV, зокрема розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі N 6-186цс16, Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2016 року).

Таким чином, у випадку неналежного повідомлення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик має право на подання регресного позову до вказаних осіб у відповідності до підп. "ґ" підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на наведене, посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на те, що ні страхувальником відповідача, ні потерпілою особою або позивачем не було вчасно повідомлено відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, що в подальшому призвело до неможливості страховика встановити розмір заподіяної шкоди, є безпідставними.

Також суд зазначає, що за правилами п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

З урахуванням викладеного обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти до нового кредитора, оскільки для нього відповідач у справі є не страховиком у розумінні наведеної норми, а особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" (постанова Верховного Суду України від 4 листопада 2014 р. у справі № 3-165гс14).

Таким чином, посилання відповідача на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування є необґрунтованими.

В силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не покладається на позивача також обов'язок щодо повідомлення відповідача про огляд пошкодженого транспортного засобу.

Відповідач у клопотанні від 22.02.2017 просить суд зобов'язати позивача передати відповідачу деталі автомобіля Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" визначено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Враховуючи те, що у даній справі заявлено вимоги не про відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, а про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що визначена згідно вартості відновлювальних робіт, приймаючи до уваги те, що пошкоджений внаслідок ДПТ автомобіль не було знищено, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для вирішення, в межах розгляду даного спору, питання щодо передання відповідачу деталей автомобіля Honda державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, суд задовольняє позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (ПРАТ "УТСК") про стягнення 49500,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 77, ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, будинок 32, літера А, ідентифікаційний код 30859524) 49500,00 грн. - відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2017.

Суддя С.О. Турчин