ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 911/2261/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Мачульський Г.М., Рогач Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Листопад 27"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.11.2016
у справі№911/2261/16 Господарського суду Київської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Листопад 27"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вересень 11"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фрегат"
простягнення 85 083,48грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26.09.2016),
за участю представників сторін:
від позивача:Добросько Л.В., дов. б/н від 06.02.2017;
від відповідача 1:не з'явився;
від відповідача 2:Дружинський А.С., дов. №24/01/17-1 від 24.01.2017
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Київської області від 29.09.2016 у справі №911/2261/16 позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фрегат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Листопад 27" 85 083,48грн. - заборгованості з орендної плати. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вересень 11" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Листопад 27" 1000,00грн. - заборгованості, яка утворилась внаслідок несвоєчасного виконання зобов'язань ТОВ "ТД Фрегат" за договором. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 у справі №911/2261/16 вищезазначене судове рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Листопад 27", з прийнятою постановою апеляційної інстанції не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити без змін судове рішення місцевого господарського суду.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.01.2017 зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 02.02.2017 №08.03-04/457 у зв'язку з запланованою відпусткою судді Дроботової Т.Б., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №911/2261/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Алєєва І.В. (доповідач), судді - Мачульський Г.М., Рогач Л.І.

Ухвалою від 07.02.2017 Вищий господарський суд України задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фрегат" про продовження строку розгляду касаційної скарги по даній справі, продовжив строк її розгляду на п'ятнадцять днів та відклав розгляд касаційної скарги.

У письмових запереченнях та поясненнях на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фрегат" просило оскаржувану постанову апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 28.02.2017 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Листопад 27" підтримав вимоги касаційної скарги, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фрегат" заперечував проти її задоволення. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вересень 11" уповноваженого представника не направило. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Листопад 27".

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 01.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Листопад 27" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фрегат" (орендар) укладений договір оренди нежитлових приміщень №3/01/2015, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) нежитлові приміщення для ведення торгово-складської діяльності, які розташовані за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 178, загальною площею 385 кв.м. Строк оренди складає 24 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі об'єкту оренди і діє до 01.01.2017.

Відповідно до п. 2.1 договору передача приміщення (об'єкта оренди) оформляється за актами приймання-передачі, які складаються в двох примірниках і підписуються сторонами.

Положеннями п. 2.2 договору сторони погодили, що в день закінчення строку дії договору чи дострокового його припинення, орендар передає орендодавцю об'єкт оренди. Передача об'єкта оренди оформлюється актом прийому-передачі, який складається у двох примірниках і підписується сторонами (їх повноважними представниками).

Орендна плата нараховується, починаючи з дати прийняття об'єкту оренди орендарем за актом приймання-передачі та нараховується по дату фактичного повернення об'єкту оренди від орендаря до орендодавця (п. 5.6 договору).

Згідно з п. 10.4.5 договору, останній припиняє свою дію, зокрема, за згодою сторін, достроково або в інших випадках, передбачених договором.

Відповідно до п. 3.1.4 договору орендодавець зобов'язується у разі припинення дії або дострокового розірвання цього договору прийняти від орендаря об'єкт оренди.

Відповідно до п. 10.2 договору у випадку, якщо одна із сторін письмово повідомить іншу про дострокове розірвання цього договору, цей договір вважається розірваним через 30 (тридцять) календарних днів від дня отримання такого повідомлення.

Згідно з п. 10.3 договору доказом належного письмового оповіщення про розірвання (припинення) цього договору є поштове повідомлення про отримання повідомлення про розірвання (припинення дії) договору стороною. Також доказом оповіщення про розірвання (припинення) цього договору може бути відмітка про отримання повідомлення орендарем.

Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду вищезазначені нежитлові приміщення загальною площею 385,00 кв.м. (що підтверджується актом прийому-передачі від 01.01.2015).

В зв'язку з економічною недоцільністю подальшого використання орендованого нежитлового приміщення, орендар скориставшись правом, передбаченим п. 3.4.2 договору, на дострокове розірвання договору, надіслав орендодавцю повідомлення №04/02/15-1 від 04.02.2015 про дострокове розірвання договору оренди, на що отримав відповідь (№ 1/2015 від 05.02.2015), що договір оренди буде розірвано у строк, передбачений п. 10.2. даного договору. Проте, в день дострокового припинення строку дії договору (05.03.2015) відповідний акт приймання-передачі (повернення майна з оренди) не був складений та підписаний, оскільки повноважний представник позивача за місцем знаходження орендованого нежитлового приміщення не прибув.

Господарськими судами попередніх інстанцій також встановлено, що між сторонами велось листування щодо підписання акта приймання-передачі (повернення) приміщення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 у справі 911/2322/15 встановлено, що сторони підписали акт приймання-передачі об'єкту оренди від 27.07.2015 із запереченнями (зауваженнями) орендаря.

Переглядаючи справу в повному обсязі за приписами ст. 101 ГПК України, суд апеляційної інстанції встановив, що у вищезазначених запереченнях до акта приймання-передачі орендарем зазначено, що 06.03.2015 останній фактично звільнив орендоване приміщення у належному стані з урахуванням нормального зносу та в стані не гіршому ніж було його прийнято в строкове платне користування та те, що орендодавцем порушено п. 3.1.4 договору оренди, відповідно до якого орендодавець зобов'язується у разі припинення дії або дострокового розірвання договору прийняти від орендаря об'єкт оренди.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 631 ЦК України визначено, зокрема, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч. 2 ст. 795 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, умовами договору визначений обов'язок орендодавця прийняти від орендаря об'єкт оренди за відповідним актом приймання-передачі.

Таким чином, обов'язок орендаря повернути орендоване приміщення після закінчення строку договору кореспондується з зустрічним обов'язком орендодавця прийняти це приміщення за актом приймання-передачі.

За змістом ст.ст. 32-34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними і допустимими доказами; при цьому доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційна інстанція з огляду на умови п. 10.2 договору дійшла висновку про відсутність підстав для нарахування орендної плати згідно з умовами договору, оскільки договір оренди припинив свою дію (зобов'язання між сторонами припинено) внаслідок його розірвання з 06.03.2015 та позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту користування орендарем приміщенням за період з 06.03.2015 по 27.07.2016.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції в порядку ст.ст. 43, 99, 101 ГПК України розглядаючи справу, розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази відповідно до положень ст.ст. 33 та 34 ГПК України, вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 у справі №911/2261/16 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 у справі №911/2261/16 - залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Листопад 27" - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Г.М. Мачульський
Суддя Л.І. Рогач