ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 рокуСправа № 912/14/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/14/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод"

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз"

про стягнення 45 767,65 грн.,

за участі представників сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 07/01-64 від 15.12.2016;

слухач - ОСОБА_2, НОМЕР_1 виданий 15.02.2011.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод" (надалі - ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод", позивач) звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою з вимогою стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" (надалі - ВАТ "Кіровоградгаз", відповідач) грошові кошти в розмірі 45 767,65 грн. та сплачений судовий збір.

Позов обґрунтовано тим, що ліквідатором ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод" при аналізі дебіторської заборгованості підприємства позивача встановлено безпідставне перерахування на користь відповідача грошових коштів в сумі 45 767,65 грн., які перераховувались як оплата поставленого природного газу та його транспортування, а також як оплата виконаних робіт відповідачем для ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод", а оскільки оплачений газ та послуги позивачем не отримано і останній не зацікавлений в їх отриманні, з підстав перебування підприємства позивача в стадії ліквідації, вказані кошти підлягають поверненню позивачу.

Ухвалою від 04.01.2017 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 02.02.2017 о 10 год. 00 хв., від сторін витребувано необхідні для розгляду спору документи.

Ухвалою від 02.02.2017 розгляд справи відкладено до 23.02.2017 о 14 год. 00 хв.

У судовому засіданні 23.02.2017 позивач участі свого представника не забезпечив, хоча є належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи. Натомість подав письмові пояснення, в яких в тому числі зазначає про неможливість забезпечення участі у справі свого представника, а тому розгляд справи просить здійснювати за його відсутності.

Відповідач відзив на позов не подав, однак в судовому засіданні 23.02.2017 проти позову заперечив, з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Подав письмові пояснення відповідно яких зазначав про наявність укладеного між сторонами договору № П-01/2836-ПГ/2010 від 01.09.2010 за яким і відбувалась поставка природного газу позивачу, однак надання такого договору для огляду суду не вбачається можливим з підстав того, що з моменту вчинення господарських операцій з поставки та оплати газу пройшло більше ніж 6 років такий договір не зберігся на підприємстві.

Згідно заяви від 02.02.2017 № 07/06 відповідач просив застосувати до спірних правовідносин, у відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовну давність.

Позивач, відповідно до пояснень позивача № 2-С КЛГЗ від 21.02.2017, проти такої заяви заперечив, зазначивши при цьому, що ним не пропущено строк позовної давності, позаяк такий строк має рахуватись з датиотрмання відповідачем вимоги про повернення спірних коштів.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами у справі докази, заслухавши пояснення представників відповідачів, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 12.11.2012 порушив провадження у справі № 5013/1490/12 про банкрутство відсутнього боржника ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод"

Постановою від 14.01.2013 господарський суд визнав відсутнього боржника ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод" банкрутом. Відкрив ліквідаційну процедуру щодо банкрута. Призначив ліквідатором банкрута ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод" ініціюючого кредитора - управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді.

Ухвалою від 17.11.2016 Господарський суд Кіровоградської області припинив обов'язки арбітражного керуючого ОСОБА_3 в якості ліквідатора ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод" з 17.11.2016 та призначено ліквідатором позивача арбітражного керуючого ОСОБА_4

Ліквідатором на виконання вимог ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом" проведено аналіз дебіторської заборгованості позивача та виявлено, що останнім здійснено перерахування грошових коштів ВАТ "Кіровоградгаз" в сумі 45767,65 грн., які складаються з:

- 1356,57 грн. за платіжним дорученням від 21.08.2010 № 642 на п/р 2598 в АТ "Дельта Банк" з призначенням платежу: "попередня оплата за постачання та транспортування природного газу на 2010р. Зг. рах. № 43-040767 від 20.08.2010р. в т.ч. НДС 20% - 226,09грн.";

- 38 241,30 грн. за платіжним дорученням від 15.12.2010р. № 642 на п/р 4591 в АТ "Дельта Банк" з призначенням платежу: "оплата за природний газ Зг. рах. № 43-002595 від 13.12.2010р. в т.ч. НДС 20% - 6 373,55 грн.";

- 3 676,80 грн. за платіжним дорученням від 17.12.2010р. № 651 на п/р 4591 в АТ "Укрсоцбанк" з призначенням платежу: "за виконання робіт для ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод" по вул. Промисловій, 3 в м. Кіровограді Зг. рах. № 6/ІЕД від 16.12.2010р. в т.ч. НДС 20% - 612,80 грн.";

- 2 487,98 грн. за платіжним дорученням від 21.12.2010р. № 660 на п/р 4591 в АТ "Укрсоцбанк" з призначенням платежу: "оплата за виконання робіт з обслуговування Зг. рах. № 6/ЕХЗ від 01.12.2009р. в т.ч. НДС 20% - 414,66 грн.".

За твердженням позивача останній не отримував оплачених ним за вказаними вище платіжними дорученнями послуг та природного газу, а оскільки підприємство позивача на сьогоднішній день перебуває на стадії ліквідації потреба у таких послугах та товарі відсутня, а тому відповідач зобов'язаний повернути відповідачу кошти в сумі 45767,65 грн.

Розглядаючи даний спір господарський суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом статей 525, 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до положень ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження обставин викладених в позові ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод" подало лише банківські виписки (а.с.16-19), які підтверджують здійснення позивачем перерахування грошових коштів на рахунок відповідача.

Будь-яких первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення вказаних платежів позивач не до суду не подав, а також не подав будь-яких фінансових документів підприємства, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача перед позивачем.

Натомість ВАТ "Кіровоградгаз" надано господарському суду довідку № 08/659 від 23.02.2017 за підписом головного бухгалтера зі змісту якої вбачається, що згідно бухгалтерського обліку підприємства відповідача заборгованість перед контрагентом ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод" відсутня.

Також за твердженням позивача між сторонами не складались рахунки-фактури, договори на постачання природного газу та виконання робіт з обслуговування, проте факт того, що спірні кошти були перераховані саме за постачання природного газу та виконання робіт з обслуговування позивачем не заперечується.

Водночас, відповідач на спростування тверджень позивача щодо не укладення між сторонами серед іншого договорів на постачання природного газу надав роздруківку з програми, якою здійснюється облік природного газу під час його постачання та облік споживачів природного газу у м. Кропивницький (Кіровоград), у відповідності до такої інформації протягом 2007-2011 років між ТОВ "Кіровоградський лікеро-горілчаний завод" та ВАТ "Кіровоградгаз" укладались договори на постачання природного газу.

Крім того, господарський суд враховує положення статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Господарський суд також погоджується з доводами відповідача, що згідно наказу № 618 від 27.12.2005р. Міністерства палива та енергетики споживачем газу є юридична або фізична особа-підприємець, що отримує природній газ відповідно до договору. Враховуючи, що у призначенні платежу зазначено: " попередня оплата за постачання та транспортування природного газу на 2010 рік" та " оплата за природний газ" , бездоговірне споживання газу було неможливе.

А тому твердження позивача щодо здійснення ним оплати природного газу та робіт з обслуговування лише за рахунками, які містили тільки реквізити відповідача без підписання будь-яких первинних бухгалтерський документів є не обґрунтованими та не доведеними належними доказами, оскільки позивачем не подано до матеріалів справи документів первинного бухгалтерського та фінансового обліку щодо відсутності існування договорів між сторонами як щодо споживача газу та оплати за його транспортування так і щодо виконання робіт з обслуговування, враховуючи специфіку діяльності відповідача.

Аналізуючи в сукупності всі подані сторонами документи по справі та враховуючи положення ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності порушення його прав щодо не надання відповідачем обумовлених сторонами робіт з обслуговування та не поставки оплаченого природного газу.

Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту неотримання від відповідача поставленого природного газу та робіт з обслуговування та не надано доказів відсутності існування договірних відносин між сторонами, господарський суд дійшов висновку, що в задоволені позову слід відмовити.

Відповідачем подано до господарського суду клопотання про застосування до вищезазначених правовідносин позовної давності.

Розглядаючи дане клопотання, господарський суд враховує положення статті 256 Цивільного кодексу України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 встановлено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Поряд з цим, господарський суд враховує, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Але при вирішенні даного спору господарський суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено порушення його права, за захистом якого він звернувся до господарського суду і в задоволенні позову слід відмовити з підстав його необґрунтованості, тому заявлене відповідачем клопотання про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору на підставі ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 28.02.2017.

Суддя Т. В. Макаренко