РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017№910/1227/17

За позовом Приватної фірми "Нессе-Україна"

До Публічного акціонерного товариства "МІК МЕГА"

про стягнення 16 796,99 грн.

Суддя Літвінова М.Є,

Представники сторін:

Від позивача: не з"явились;

Від відповідача: Дубровський В.Є. - представ. за довір. № б/н від 21.12.16р.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 01 березня 2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватна фірма "Нессе-Україна" (далі - позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "МІК МЕГА" (далі - відповідач) про стягнення 21 796,99 грн., в тому числі 19 071,08 грн. основного боргу, 2 166,32 грн. втрат від інфляції, 559,59 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки №01/02-1 від 21.05.2013 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати поставленої продукції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.01.2017 порушено провадження у справі № 910/1227/17, її розгляд призначено на 15.02.2017 року.

Одночасно, ухвалою від 30.01.2017 за клопотанням позивача було вирішено провести судове засідання в режимі відеоконференції, доручено господарському суду Волинської області забезпечити проведення відеоконфенції.

13.02.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 14 071,08 грн., інфляційні втрати в сумі 2 166,32 грн. та 3% річних в сумі 559,59 грн.

Водночас, провести судове засідання в режимі відеоконференції виявилось неможливим з технічних причин.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.02.2017 року надав докази сплати суми основного боргу. А саме, як доказ сплати основного боргу, відповідач надав копію платіжного доручення № 459 від 28.12.2016 року на суму 5 000,00 грн., копію платіжного доручення № 479 від 05.01.2017 року на суму 5 000,00 грн., копію платіжного доручення № 508 від 06.01.2017 року на суму 5 000,00 грн., копію платіжного доручення № 730 від 09.02.2017 року на суму 4 071,08 грн. Крім того, відповідач надав копію платіжного доручення № 734 від 13.02.2017 року, яка свідчить про відшкодування позивачу суми сплаченого судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 15.02.2017 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 01.03.2017 року.

21.02.2017 року представник позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав заяву про відмову від позовних вимог. У поданій заяві позивач зазначив, що відповідач в повному обсязі сплатив суму основного боргу в розмірі 19 071,08 грн. Позивач відмовляється від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 166,32 грн. втрат від інфляції та 559,59 грн. 3 % річних. Судове засідання просив проводити у відсутності представника позивача без режиму відеоконференції.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Враховуючи норми ст. 22 ГПК України, а також те, що дана дія не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, позовні вимоги розглядаються з урахуванням зазначеної заяви.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Представник позивача у судове засідання 01.03.2017 року не з'явився, проте через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав заяву про розгляд справи без участі представника.

У судовому засіданні 01.03.2017 року представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, в яких зазначив про повну сплату позивачу основного боргу.

Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2013 року між Приватною фірмою "Нессе-Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК МЕГА", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "МІК МЕГА" (покупець) укладено Договір поставки № 01/02-1 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до специфікації до даного Договору (продукція), що являються додатками до нього, та є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити таку продукцію згідно умов цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору кількість, найменування та ціна продукції визначається у специфікаціях до даного Договору, що являються додатками до нього, та є його невід'ємною частиною.

По факту приймання продукції сторони оформлюють документи прийому - передачі, а саме: по кількості - згідно видаткової накладної, по якості - згідно посвідчення про якість на продукцію (пункт 3.6. Договору).

Пунктом 3.7. Договору сторони погодили, що право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі продукції відповідно до п. 3.6. даного Договору. Датою поставки вважається дата підписання уповноваженими представниками постачальника та покупця видаткової накладної на отримання продукції.

Відповідно до пункту 4.2. Договору загальна вартість продукції, що поставляється за цим Договором складає загальну вартість всієї поставленої продукції протягом строку дії цього Договору.

Згідно з пунктом 4.3. Договору оплата за продукцію, здійснюється покупцем в строк, що не перевищує 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту поставки продукції, згідно виставленого постачальником рахунку-фактури, шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов Договору позивачем здійснено поставку відповідачу продукції на суму 23 205,76 грн., що підтверджується видатковою накладною № Б0000027 від 12.01.2015 року, видатковою накладною № Б0000084 від 20.01.2015 року, видатковою накладною № Б0000093 від 10.02.2015 року, видатковою накладною № Б0000041 від 03.03.2015 року, видатковою накладною № Б0000174 від 13.03.2015 року (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи).

Проте, за твердженням позивача, відповідач частково розрахувався за поставлену продукцію, внаслідок чого за останнім рахується заборгованість в розмірі 14 071,08 грн.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що у повному обсязі сплатив заборгованість.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару за Договором, його прийняття відповідачем на суму 23 205,76 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення № 459 від 28.12.2016 року на суму 5 000,00 грн., платіжного доручення № 479 від 05.01.2017 року на суму 5 000,00 грн., платіжного доручення № 508 від 06.01.2017 року на суму 5 000,00 грн., платіжного доручення №730 від 09.02.2017 року на суму 4 071,08 грн. відповідачем погашено суму основного боргу.

Пункт 1-1 ч. 1 статті 80 ГПК України передбачає, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду 20.01.2017 року, що підтверджується відтиском штемпеля відділення поштового зв'язку.

Беручи до уваги, що суму боргу в розмірі 4 071,08 грн. згідно платіжного доручення № 730 від 09.02.2017 року відповідачем було сплачено в процесі розгляду справи, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 ч. 1 статті 80 ГПК України.

Крім того, суму боргу в розмірі 10 000,00 грн. відповідачем було сплачено згідно платіжного доручення № 479 від 05.01.2017 року на суму 5 000,00 грн. та платіжного доручення № 508 від 06.01.2017 року на суму 5 000,00 грн. до порушення провадження у справі.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 10 000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Позивачем подано заяву про відмову від позову в частині стягнення з відповідача 2 166,32 грн. втрат від інфляції та 559,59 грн. 3 % річних.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Так, судом враховано, що як на тому наголошено в п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Приписами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Зважаючи на п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача про відмову від позову підписана директором Приватної фірми "Нессе-Україна" Хоменком Ю.М. При цьому, обізнаність позивача з наслідками вчинення відповідної процесуальної дії безпосередньо вбачається зі змісту зазначеної заяви

Оскільки звернення до суду з позовом, як і відмова від нього чи його частини, є формою реалізації прав позивача, відмова Приватної фірми "Нессе-Україна" не суперечить діючому законодавству України, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси та приймається судом, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України зумовлює припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 2 166,32 грн. втрат від інфляції та 559,59 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Враховуючи норми статті 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягало до стягнення судовий збір у розмірі 1 212,20 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач згідно платіжного доручення № 734 від 13.02.2017 року відшкодував позивачу суму сплаченого судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Таким чином, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору відсутні.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 4 071,08 грн. припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 статті 80 ГПК України.

2. В частині стягнення 2 166,32 грн. втрат від інфляції та 559,59 грн. 3 % річних провадження у справі припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

3. У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2017

Суддя М.Є. Літвінова