ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 914/1967/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Малетича М.М.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2016 року

у справі № 914/1967/16

господарського суду Львівської області

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Львівської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"

про зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

позивача: не з'явились

відповідача: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Львівської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10 жовтня 2016 року, яка було прийнята господарським судом Львівської області до розгляду, просив зобов'язати відповідача виконати належним чином договір банківського обслуговування №03/22271 від 11 червня 2009 року, а саме: у чотирнадцяти квитанціях про внесення коштів ОСОБА_4 на поточний банківський рахунок №260003645, МФО 380805 у Бродівському відділенні ПАТ"Райффайзен Банк Аваль" у призначенні платежу зазначити:

- по квитанції №OJPO71168 від 05.01.2012р. на суму 2 000,00 грн. замість тексту "Виручка за надані послуги" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OEL534972 від 06.02.2012р. на суму 200 грн. замість тексту "Виручка за надані послуги" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OEL52374 від 07.02.2012р. на суму 3 000,00 грн. замість тексту "Виручка за надані послуги" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OEL532328 від 05.03.2012р. на суму 4 500,00 грн. замість тексту "Виручка за надані послуги" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OEL528497 від 13.03.2012р. на суму 3 000,00 грн. замість тексту "Виручка за надані послуги" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OEL 581914 від 12.06.2012р. на суму 3 000,00 грн. замість тексту "Виручка за надані послуги" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OP7M34492 від 09.07.2012р. на суму 9 000,00 грн. замість тексту "Виручка за надані послуги" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OE2D49892 від 24.07.2012р. на суму 2 000,00 грн. замість тексту "Виручка від усіх видів послуг, за рекламні послуги" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OEL838580 від 08.08.2012р. на суму 2 500,00 грн. замість тексту "Виручка від продажу товарів та обслуговування сигналізації" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OP7M55553 від 31.08.2012р. на суму 2 500,00 грн. замість тексту "Надходження виручки від усіх видів послуг, за рекламні послуги" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OP7M56026 від 04.09.2012р. на суму 18 000,00 грн. замість тексту "Надходження виручки від усіх видів послуг, виручка від послуг з обслуговування охоронно-пожежної сигналізації" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OP7M35478 від 26.10.2012р. на суму 2 000,00 грн. замість тексту "Надходження виручки від усіх видів послуг, виручка від телекомунікаційних послуг" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OP7M466606 від 05.11.2012р. на суму 1200,00 грн. замість тексту "Надходження виручки від усіх видів послуг, виручка від телекомунікаційних послуг" - "Поповнення обігових коштів";

- по квитанції №OP7M42573 від 07.11.2012р. на суму 1700,00 грн. замість тексту "Надходження виручки від усіх видів послуг, виручка від телекомунікаційних послуг" - "Поповнення обігових коштів".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначені квитанції містять допущену оператором банку помилку в реквізиті "призначення платежу", яку відповідно до п. 9 розд.1 Постанови правління НБУ № 45 від 18 лютого 2013 року банк зобов'язаний виправити шляхом внесення відповідних змін до цих квитанцій.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року (суддя: Петрашко М.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2016 року (склад колегії суддів: Мирутенко О.Л. - головуючий, Кравчук Н.М., Якімець Г.Г.) у задоволенні позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що підстави для внесення виправлень до зазначених квитанцій відсутні, позивач не довів обставин допущення оператором банку помилки в зазначених платіжних документах з огляду на те, що відповідно до норм чинного законодавства банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд, та, відповідно призначення платежу визначає сам клієнт, в т.ч. і у разі заповнення касових документів оператором банком, правильність заповнення яких підтверджується клієнтом шляхом проставляння підпису на касових документах і клієнт також несе відповідальність за відповідність внесеної до платіжних документів інформації.

Крім того, за висновком судів, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача відразу після проведення касової операції з вимогою здійснити виправлення у призначенні платежу у зв'язку з помилкою.

Не погодившись із зазначеними рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2016 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 11 червня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є відповідач - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Начальника Бродівського відділення (банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (клієнт, позивач) укладено договір банківського рахунку №03/222701, відповідно до п.1.1. якого банк відкриває клієнту один або декілька поточних рахунків у національній та/або іноземній валютах та здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків клієнта відповідно до законодавства України, нормативно-правових актів НБУ, умов цього договору та умов функціонування кореспондентських рахунків банку, а також надає клієнту комісійні та інші послуги, передбачені законодавством України та тарифами банку для МСБ клієнтів.

В 2012 році позивачем на відкритий за зазначеним договором поточний рахунок за заявами на переказ готівки (квитанціями) №OJPO71168 від 05.01.2012р., №OEL534972 від 06.02.2012р., №OEL52374 від 07.02.2012р., №OEL532328 від 05.03.2012р., №OEL528497 від 13.03.2012р., №OEL581914 від 12.06.2012р., №OP7M34492 від 09.07.2012р., №OE2D49892 від 24.07.2012р., №OEL838580 від 08.08.2012р., №OP7M55553 від 31.08.2012р., №OP7M56026 від 04.09.2012р., №OP7M35478 від 26.10.2012р., №OP7M466606 від 05.11.2012р., №OP7M42573 від 07.11.2012р. були внесені грошові кошти в загальній сумі 54 600,00 грн.

За твердженням позивача, під час проведення перевірки Буською ОДПІ у квітні-травні 2015р. його господарської діяльності щодо дотримання фінансового законодавства за період з 01 січня 2012 року до 31 грудня 2014 року він дізнався про наявність помилок у графі призначення платежу зазначених вище квитанцій, у зв'язку з чим він 09 травня 2015 року звернувся до відповідача із заявою (лист № 10/05) про виправлення таких помилок.

Однак, банк у задоволенні заяви позивача відмовив, що і стало підставою для звернення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до суду з даним позовом про зобов'язання відповідача виконати належним чином договір банківського обслуговування №03/22271 від 11 червня 2009 року, а саме: зазначити у чотирнадцяти квитанціях про внесення коштів ОСОБА_4 на поточний банківський рахунок №260003645, МФО 380805 у Бродівському відділенні ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" призначення платежу "Поповнення обігових коштів" (касовий символ 32).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п.1.6. Глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Правління Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року, банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Згідно із п.1.3. договору банківського рахунку №03/222701 від 11 червня 2009 року, укладеного між сторонами у справі, банк приймає і зараховує на рахунки клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконує розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум в межах залишків коштів на рахунках на початок операційного дня, надає довідки та здійснює інші операції за рахунками у порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України, цим договором та тарифами банку.

Пунктом 2.2.1. договору передбачено, що клієнт має право подавати до банку розрахункові документи на паперових носіях або у вигляду електронних розрахункових документів, у разі використання системи дистанційного обслуговування рахунків.

Відповідно до п.2.2.2. договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своїх рахунках з дотриманням вимог чинного законодавства, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до п.2.3.5. договору банк приймає на себе зобов'язання здійснювати приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства України та діючих тарифів банку.

Згідно із п. 3.7. договору банк не несе відповідальності за достовірність інформації, зазначеної клієнтом в документі на переказ коштів, суті операцій, щодо якої здійснюється цей переказ.

Відповідно до п.1.4. Глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Пунктом 2.2. Розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, передбачено, що банк (філія, відділення) здійснює приймання національної валюти через операційну касу від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки за заявою на переказ готівки, який є прибутковим касовим документом.

Відповідно до п.п. 1.3., 1.4. Глави IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ). Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм підписом.

Банку (філії, відділенню) забороняється під час здійснення касових операцій виправляти в касових документах такі реквізити: номери рахунків (за винятком зміни номера рахунку на грошових чеках у зв'язку з реорганізацією банку), найменування клієнта, суми, призначення платежу, прізвища, імені, по батькові отримувача (платника) (1.14. Глави IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року).

Відповідно до п. 33.2. ст.33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Згідно з п. 1.19. Глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом. Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду.

Врахувавши наведене вище, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили про те, що положення чинного законодавства та умови укладеного між сторонами у справі договору банківського рахунку №03/222701 від 11 червня 2009 року не надають банку право визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд, та передбачають, що призначення платежу визначає сам клієнт, який самостійно заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів. При цьому у разі заповнення касових документів банком за згодою клієнта, правильність їх заповнення підтверджується клієнтом шляхом проставляння підпису. Крім того, клієнт також несе відповідальність за відповідність внесеної до касових документів інформації.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, спірні заяви на переказ готівки, надані позивачем через операційну касу банку заяви на переказ готівки для зарахування грошових коштів на власний поточний рахунок містять підпис позивача, як платника, що свідчить про погодження ним внесених до касових документів відомостей, а доказів підписання таких заяв іншою, ніж позивач, особою матеріали справи не містять, чим спростовуються безпідставні твердження позивача про відсутність його підпису на спірних заявах.

В касаційній скарзі позивач стверджує про те, що суди не прийняли до уваги надану ним в якості доказу по справі книгу обліку доходів платника податків. Однак, такі твердження є безпідставними, оскільки зазначеному доказу суди надали оцінку, за результатами якої обґрунтовано зазначили про те, що книга обліку доходів не відображає змісту господарських чи касових операцій та жодним чином не підтверджує викладених позивачем обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач не довів обставин допущення оператором банку помилки в зазначених платіжних документах, а підстави для внесення відповідачем виправлень у графу призначення платежу в зазначених квитанціях відсутні.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог і обґрунтовано відмовили у їх задоволенні.

Матеріали справи свідчать про те, що виносячи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення відповідно до вимог закону та обставин справи. Переглядаючи справу повторно, в порядку ст.101 ГПК України, господарський суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив прийняте рішення без змін.

Посилання скаржника на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час винесення оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2016 року у справі № 914/1967/16 залишити без змін.

Головуючий І.А. Плюшко

Судді М.М. Малетич

С.С. Самусенко