ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Справа № 910/16269/16

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівЯценко О.В.,
Бакуліної С.В.,
розглянувши
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Техенерго"
на постанову від 06.12.2016 Київського апеляційного господарського суду
у справі№910/16269/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Техенерго"
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання технічних умов чинними до завершення будівництва

За участю представників сторін:

Від позивача - Добрінов Ю.І. - дов. від 23.02.17,

Від відповідача - Герасименко І.В. - дов. від 30.12.16

Від 3-ї особи- не з'явились,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенерго" звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про визнання технічних умов на водопостачання об'єкта № 10160 та технічні умови на каналізування об'єкта № 1087 від 04.06.2014 чинними до завершення будівництва.

Рішенням від 10.10.2016 господарського суду міста Києва (Карабань Я. А.) відмовлено з посиланням на те, що вимога позивача спрямована на встановлення певного юридичного факту і не може бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі.

Постановою від 06.12.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого: Баранця О.М. суддів: Сітайло Л.Г., Пашкіної С.А. рішення від 10.10.2016 господарського суду м. Києва залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенерго" у касаційній скарзі просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, місцевого яким позов задовольнити. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судом норм чинного законодавства, зокрема, ст.ст. ст. 19 Конституції України, ст.ст. 254, 376 ЦК України, ст. 90, 95, 1021 ЗК України, ст. 26, 31, 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008).

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.06.2014 року для інженерного забезпечення об'єкта "Будівництво житлового комплексу з діловим і культурним центром та підземною автостоянкою", розташованого за адресою: вул. Ракетна, 24 у м. Києві ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" позивачу були видані технічні умови на водопостачання об'єкта № 10160 та технічні умови на каналізування об'єкта № 10187, дійсні протягом двох років.

Звертаючись з позовом у даній справі, ТОВ "Техенерго" послалось на те, що встановлення терміну дії технічних умов суперечить вимогам ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Правилам користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008).

Колегія суддів Вищого господарського суду України, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" технічні умови - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водо-, тепло-, енерго- і газопостачання, каналізації, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод, телефонізації, телекомунікації, диспетчеризації, пожежної та техногенної безпеки.

Згідно з ч. 7 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, що діяла на момент складення спірних технічних умов) технічні умови є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника. Зміни до технічних умов можуть вноситися тільки за згодою замовника.

Частиною 3 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що технічні умови, зокрема, повинні відповідати законодавству.

Статтею 13 Конституції України та ч. 1 ст. 20 Господарського кодексу України закріплений обов'язок держави забезпечувати захист прав і законних інтересів усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Перелік способів захисту прав та інтересів наведений у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Так, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що права та законні інтереси захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено право підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземні), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), на звернення до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Таким чином, господарський суд розглядає справи, пов'язані з вирішенням спору про право, та в силу положень ст. ст. 82, 84 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні господарського спору по суті приймає рішення, у мотивувальній частині якого вказує, зокрема, встановлені ним обставини справи.

При цьому, предметом позову повинна бути певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а встановлені господарським судом юридичні факти покладаються в основу прийнятого у справі рішення.

Тобто, юридичними фактами є передбачені законом конкретні обставини, які тягнуть правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин.

Зважаючи на зміст позовних вимог, останні не відповідають встановленим законом способам захисту прав.

З огляду на зазначене вище, суди попередніх інстанцій дійшли вмотивованого висновку, що вимога позивача щодо визнання технічних умов чинними до завершення будівництва по суті є встановленням певного юридичного факту, а відтак, не може бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків та пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, постанова апеляційної інстанції відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенерго" залишити без задоволення.

Постанову від 06.12.2016 Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/16269/16 господарського суду м. Києва залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді О. Яценко

С. Бакуліна