ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р.Справа № 915/1953/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ КОРУМ СОРС не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Криворізький завод гірничого обладнання

на рішення господарського суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року

у справі №915/1953/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства Криворізький завод гірничого обладнання

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче обєднання Каскад

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Товариство з обмеженою відповідальністю КОРУМ СОРС

про: стягнення штрафу в сумі 1049172,90 грн. за Договором підряду № КС-КЗГО/138-14Пд від 29.08.2014 року.

Встановив:

23 листопада 2015 року Приватне акціонерне товариство Криворізький завод гірничого обладнання звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничого обєднання Каскад про стягнення штрафу у сумі 1 049 172,90грн. за порушення умов Договору.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року порушено провадження у справі та залучено до участі у справі на стороні позивача третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «КОРУМ СОРС».

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.04.2016 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача штраф у сумі 387194,73 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 рішення суду першої інстанції змінено; позовні вимоги задоволено частково, стягнуто на користь позивача 137391,65 грн. штрафних санкцій, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу у сумі 911781,25 грн. відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 скасовано рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.04.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі № 915/1953/15. Справу передано на новий розгляд.

Вищий господарський суд України у своїй постанові зазначив наступне.

Господарський кодекс України визначає штраф і пеню як різновид штрафних санкцій.

Особливості застосування штрафу полягають у тому, що штраф обчислюється тільки у відсотках і тільки від суми порушеного зобовязання. Він являє собою грошову суму, яка одноразово виплачується порушником зобовязання. Основною умовою застосування штрафу є те, що штраф може встановлюватись за будь яке порушення зобовязання.

Пеня, у свою чергу, є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відмінність пені від штрафу полягає в тому, пеня може встановлюватися за несвоєчасне виконання тільки грошового зобовязання.

Отже, судами не було досліджено, яка саме форма господарсько-правової відповідальності повинна застосовуватися до даних договірних відносин.

При новому розгляді справи господарським судам необхідно зясувати обставини щодо дійсної можливості нарахування штрафу за кожен день прострочення та чи не суперечить відповідне правовій природі такого виду неустойки та нормам чинного законодавства.

Під час нового розгляду справи позивачем подано суду заяву про уточнення вимог №015-3333 від 08.12.2016, якою він фактично зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача неустойку у сумі 774389,46 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначене судове рішення обґрунтовано наступним.

У Договорі підряду сторони визначили, що за порушення строків початку і закінчення виконання робіт та інших строків, встановлених цим договором, відповідач зобовязався сплатити позивачеві штраф.

Тобто, сторони визначились з видом штрафної санкції (неустойки), передбачивши її у вигляді саме штрафу, а не якоїсь іншої договірної санкції або іншого виду забезпечення виконання зобовязання, ніж ті, що передбачені Цивільним кодексом України.

Правова природа та зміст такого виду неустойки як штраф визначений у ч.2 ст.549 ЦК України, а саме: штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання.

Однак, за способом нарахування, передбачена сторонами у п.8.2 Договору підряду неустойка не може вважатись штрафом, а відповідає іншому виду неустойки, а саме пені, яка, відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи, що п.8.2 Договору підряду фактично передбачає нарахування пені за неналежне виконання не грошового зобовязання, а за порушення строків виконання робіт, то її нарахування позивачем суперечить ст.549 ЦК України.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року, Приватне Акціонерне товариство Криворізький завод гірничого обладнання звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов про стягнення неустойки у розмірі 774 389,46грн. задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Господарським судом Миколаївської області порушено норми ст. 32.33 Господарського процесуального кодексу України стосовно повного та всебічного дослідження доказів, не в повному обсязі з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом не взято до уваги обгрунтовані позовні вимоги, пояснення позивача та договірні правовідносини між сторонами, неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, що також потягло за собою неправильне вирішення господарського спору.

Роботи, передбачені Договором № КС-КЗГО/138-14Пд від 29.08.2014 року, Відповідачем не були виконані у встановлений п. 3.5. строк, що є порушенням умов договору.

Пунктом 8.2. Договору № КС-КЗГО/138-14Щ від 29.08.2014 року передбачено, що за порушення строків початку та закінчення виконання робіт, а також строків, передбачених п. 3.5, п. 6.2, п. 6.З., п. 6.4., п. 6.6. Договору, за порушення інших строків, встановлених Договором, Підрядник виплачує Замовнику штраф у розмірі 1 % від загальної вартості Робіт за Договором, за кожний день прострочення.

Оскільки останній акт виконаних робіт був підписаний 02.01.2015р. то прострочення виконання робіт становить 31 день за період з 03.12.14 р. по 02.01.15 року (з врахуванням календарного графіку виконання робіт (додаток № 3 до договору)), а отже загальний розмір нарахованого, згідно п.8.2. Договору штрафу складає 774 389,46 грн., з розрахунку 2 498 030,47 х 1% х 31 дні.

Відповідач у відповідності до умов укладеного договору та вимог законодавства не спричиняв дій для виправлення порушень (вини), не звертався до позивача з пропозицією або проханням продовжити строки, визначені умовами договору, не надав визначених умовами договору документів, які підтверджували наявність підстав для зменшення своєї відповідальності та продовження або зміни строку виконання робіт.

На думку скаржника, п. 8.2 договору та нарахування відповідно до нього штрафу за кожний день прострочки виконання робіт по договору, не суперечить вимогам чинного законодавства України.

21 лютого 2017 року до суду від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких ТОВ виробниче обєднання Каскад просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач вважає, що у Підрядника відсутній факт вини, як підстави для відповідальності за прострочення виконання зобов'язання в строк, оскільки: мали місце погодні умови, за яких Підряднику не дозволялося виконувати роботи на висоті законодавством України в області охорони праці, обов'язок дотримання якого передбачений також п.п.10.1,10.2,10.4 договору підряду № КС-КЗГО/138-14 від 29.08.2014 р., та порушувати «Правила охорони праці під час виконання робіт на висоті» N 62 від 27.03.2007, чим ставити під загрозу життя працівників; підрядник вжив всі залежні від нього заходи для виконання робіт в строк, збільшив кількість працівників майже в двічі.

Замовнику був направлений лист № 211 від 20.11.2014 р., в якому зазначалось, що станом на 20.11.2014 р. роботи не виконувалися 24 робочі дні в зв'язку з погодними умовами, та містилось прохання вважати фактичну дату закінчення робіт 03.01.2015р.

Відповідач вважає, що замовник, укладаючи договір, намагався підмінити штрафом пеню і в такий спосіб обійти приписи ч. 2 ст. 343 ГК України та ст.З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який обмежує пеню.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вимоги, викладені в ній безпідставними, а оскаржуване рішення - законним та обґрунтованим.

Інші учасники судового процесу в засідання суду не зявилися.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.08.2014 між ПАТ "Криворізький завод гірничого обладнання", від імені та за рахунок якого діяло ТОВ "Корум Сорс" на підставі договору комерційного представництва №9/2013-У від 24.12.2012 та ТОВ ВО "Каскад" був укладений договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт №КС-КЗГО/138-14Пд.

Відповідно до п.1.1 Договору підряду в порядку та на умовах, передбачених цим договором, замовник (позивач у справ) доручив, а підрядник (відповідач у справі) прийняв на себе зобов'язання на свій ризик, своїми силами і засобами, з використанням власних матеріалів та/або матеріалів позивача, виконати роботи на об'єкті позивача, відповідно до кошторисної документації (Додаток №1 до Договору підряду) і технічного завдання (Додаток №2 до Договору підряду), які є невід'ємними частинами цього договору і у терміни, передбачені календарним графіком виконання робіт (Додаток №3 до Договору підряду). Позивач зобов'язувався прийняти та оплатити виконані відповідачем роботи, у порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п.п.2.1, 2.5 Договору підряду вартість робіт по договору визначається договірною ціною, складеною на підставі кошторисної документації та становить 2323999,99 грн. Загальна вартість робіт може бути зменшена, виходячи з фактичного обєму виконаних робіт. Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача.

Пунктом 3.5 Договору підряду встановлено, що ТОВ ВО "Каскад" зобовязано виконати роботи протягом 60 робочих днів з моменту підписання цього договору.

Пунктом 6.4.1 Договору підряду сторони обумовили, що роботи вважаються прийнятими з моменту підписання позивачем наданого остаточного акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних робіт та затрат.

Відповідно до п.11.1 Договору підряду, він вступив в силу в день його підписання обома сторонами та діяв до 31.12.2014, але до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Сторонами також підписані передбачені договором додатки, а саме: Додаток №1 - договірна ціна і кошторисна документація; Додаток №2 - технічне завдання, Додаток №3 - календарний графік виконаних робіт; Додаток №4 - перелік видів порушень і матеріальної відповідальності відповідача є його невід'ємними частинами.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором підряду, згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем направлено відповідачу лист №53, яким повідомлено, що станом на 19.11.2014 не виконаний певний перелік робіт, та попереджено, що за порушення строків початку та закінчення робіт, згідно з п.п.8.2, 8.4 Договору підряду, йому будуть нараховані штрафні санкції.

Сторонами не заперечується факт порушення строків виконання підрядних робіт по Договору підряду та термін порушення - 31 день.

Згідно з п.8.2 Договору підряду за порушення строків початку і закінчення виконання робіт, а також строків, передбачених п.п.3.5, 6.2, 6.3, 6.4, 6.6 Договору, за порушення інших термінів, встановлених цим договором, Підрядник зобовязується сплатити Замовнику штраф у розмірі 1% від загальної вартості робіт за цим договором, за кожен день прострочення до моменту належного виконання.

Частиною 1 ст. 216 та ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі передбаченому договором згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачено ЦК України, види забезпечення виконання зобовязань, визначено частиною 2 ст. 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Між тим, як правильно встановив суд першої інстанції, сторони визначились з видом штрафної санкції (неустойки), передбачивши її у вигляді саме штрафу, а не якоїсь іншої договірної санкції або іншого виду забезпечення виконання зобовязання.

Правова природа та зміст такого виду неустойки, як штраф, визначена у ч.2 ст.549 ЦК України, а саме: штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання.

За способом нарахування передбачена сторонами у п.8.2 Договору підряду неустойка не може вважатись штрафом, а відповідає іншому виду неустойки, а саме пені, яка, відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки пункт 8.2 Договору підряду фактично передбачає нарахування пені за неналежне виконання не грошового зобовязання, а за порушення строків виконання робіт, то її нарахування позивачем суперечить ст.549 ЦК України.

Тому посилання скаржника на те, що п. 8.2 договору та нарахування відповідно до нього штрафу за кожний день прострочки виконання договору, не суперечить вимогам чинного законодавства України судовою колегією не приймається.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, з урахуванням вказівок, що містяться в постанові Вищого господарського суду України від 18.10.2016, було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101- 103, 105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року у справі № 915/1953/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 27.02.2017.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

ОСОБА_2