КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа№ 910/8971/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Рубінс А.А. - дов. № 578 від 26.04.2016

від відповідача не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської

організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит - Плюс»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.07.2016 (суддя Чинчин О.В.)

у справі № 910/8971/16

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча

компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу

«Южно -Українська атомна електрична станція»

до Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації

онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит - Плюс»

про стягнення заборгованості в розмірі 390 647, 62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» - задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» заборгованість у розмірі 299 098,80 грн., 12% річних у розмірі 97 547,18 грн. та судовий збір у розмірі 5 949,67 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийняте на підставі неповністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, висновки суду про закінчення строку дії договору та обов'язок відповідача повернути авансовий платіж є необґрунтованими та не відповідають матеріалам справи, оскільки загальний строк дії договору на підставі п. 10.1 договору продовжився на строк прострочення покупця, а саме на 204 дні від дня набрання рішенням суду у справі № 910/5799/15-г законної сили, тобто з 23.07.2015 до 25.02.2016 тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/8971/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Кортун О.М., судді: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та розгляд справи призначено на 30.11.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 заяву суддів Київського апеляційного господарського суду Коротун О.М. та Гаврилюка О.М. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/8971/16 задоволено, справу передано для визначення складу суду відповідно до ст. 2-1 ГПК України.

На підставі розпорядження керівника апарату від 05.12.2016 № 09-52/6364/16 здійснено повторний автоматичний розподіл справи № 910/8971/16, за наслідками якого апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді: Баранець О.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та розгляд справи призначено на 20.12.2016.

В зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. на лікарняному, 19.12.2016 системою автоматичного розподілу проведено заміну згаданого судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді: Жук Г.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 заяву Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» про відвід судді Київського апеляційного господарського суду Пашкіної С.А. залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 заяву головуючого судді Київського апеляційного господарського суду Пашкіної С.А. про самовідвід у розгляді справи №910/8971/16 - задоволено.

На підставі розпорядження керівника апарату від 23.12.2016 № 09-52/6641/16 здійснено повторний автоматичний розподіл справи № 910/8971/16, за наслідками якого апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2016 прийнято справу № 910/8971/16 за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 до провадження, розгляд справи призначено на 31.01.2017.

30.01.2017 надійшло клопотання представника відповідача Іванської О.А. про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням директора у госпіталі, а представника на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017, задовольнивши клопотання відповідача, розгляд справи відкладено на 28.02.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання з'явився представник позивача, представник відповідача не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому, 21.02.2017 представник відповідача Іванська О.А. вдруге направила клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням директора у госпіталі, а представника на лікарняному по вагітності. Жодних доказів на підтвердження наведеного представником відповідача не надано.

Присутній в судовому засіданні представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутності представника відповідача.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р.).

Оскільки явка в судове засідання представника відповідача обов'язковою не визнавалась, відповідачем на загальних підставах не доведено неможливості заміни представника Іванської О.А. на іншого представника, як й направлення іншого представника в судове засідання 28.02.2017, з огляду на відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати її до уваги, а оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог зазначило про порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором на поставку частин машин й апаратів, які призначені для виробництва напівпровідникових злитків або пластин, напівпровідникових приладів, електронних інтегрованих схем і пологих дисплеїв, частин машин й обладнання спеціального значення (комплектуючі підсистеми РК) №ПУ-33764-К від 07.10.2013, а саме щодо поставки товару, а тому просив стягнути з відповідача 299 098,80 грн. неповернутого в порушення п. 7.4. договору авансу та 98 727, 12 грн. 12% річних, нарахованих по 27.07.2016 (з урахуванням остаточної заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Як встановлено матеріалами справи, 07.10.2013 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» (позивачем, покупцем за договором) та Дочірнім підприємством «Всеукраїнської громадської організації «Спілка організацій інвалідів України «Фаворит-Плюс», яке змінило своє найменування на Дочірнє підприємство «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» (відповідачем, постачальником за договором) було укладено Договір на поставку частин машин й апаратів, які призначені для виробництва напівпровідникових злитків або пластин, напівпровідникових приладів, електронних інтегрованих схем і пологих дисплеїв, частин машин й обладнання спеціального значення (комплектуючі підсистеми РК) №ПУ-33764-К (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти й сплатити частини машин й апаратів, які призначені для виробництва напівпровідникових злитків або пластин, напівпровідникових приладів, електронних інтегрованих схем і пологих дисплеїв, частин машин й обладнання спеціального значення (комплектуючі підсистеми РК) у кількості, асортименті й цінам, зазначеним у специфікації №1, що є невід'ємною частиною Договору.

Сума Договору на підставі п 3.2. становить 4 583 424, 00 грн.

За умовами п.3.4 Договору продукція сплачується на підставі виставлених постачальником рахунків у національній валюті України шляхом безготівкового переводу на поточний рахунок постачальника у вигляді авансового платежу, а також на підставі підписаних сторонами актів приймання - передачі матеріально - технічних ресурсів ( п.3.5.2.Договору).

Сторони погодили, що розрахунки з постачальником здійснюються згідно п. 3.5 Договору в наступному порядку:

покупець перераховує аванс на підставі виставленого постачальником рахунку в розмірі 30% від суми договору, що складає 1 375 027, 20 грн., протягом 10 банківських днів з моменту підписання Договору (п. 3.5.1).

Остаточна оплата продукції проводиться у 2014 році протягом 10 банківських днів з дати пред'явлення покупцем актів приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів починаючи з січня 2014 року. Постачальник приступає до виконання своїх зобов'язань за умови виконання покупцем п. 3.5.1. Договору. У випадку порушення строків виконання цього пункту й п. 3.5.2 Договору покупцем, постачальник має право повністю або частково зупинити виконання своїх зобов'язань за Договором. (п. 3.5.2).

Відповідно до п. 4.1. Договору строки поставки продукції обчислюються наступним чином: етап №1 по енергоблоку №1 - 30 робочих днів з дати виконання покупцем п.3.5.1 Договору; етап №2 по енергоблоку №2 - до 30.06.2014.

Датою поставки на підставі п. 4.2. Договору вважається дата, зазначена у товаротранспортній накладній, що підтверджує постачання продукції на склад вантажоотримувача.

Положеннями п. 7.4 Договору передбачено, що у випадку непоставки продукції у строки, передбачені Договором, покупець має право вимагати передачі оплаченої продукції або повернення авансових платежів. Авансові платежі підлягають поверненню протягом 10 банківських днів від дати направлення повідомлення постачальнику. При прострочці повернення авансових платежів, постачальник сплачує покупцю 12% річних від суми отриманого авансу за період з моменту його отримання й до фактичного повернення.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за Договором, але не пізніше 01.09.2014. У випадку прострочки виконання умов договору покупцем, загальний строк дії Договору продовжується на строк прострочки покупця. (п.10.1 Договору).

Відповідно до п.10.3 Договору зміни й доповнення до нього можуть бути внесені за домовленістю сторін з оформленням додаткової угоди, що вступає в силу з моменту підписання його уповноваженими особами обох сторін. Допускається внесення змін й доповнень до Договору шляхом обміну листами, що є невід'ємними частинами Договору.

Специфікацією №1 до Договору на поставку частин машин й апаратів, які призначені для виробництва напівпровідникових злитків або пластин, напівпровідникових приладів, електронних інтегрованих схем і пологих дисплеїв, частин машин й обладнання спеціального значення (комплектуючі підсистеми РК) №ПУ-33764-К від 07.10.2013 сторони узгодили найменування, кількість, ціну та загальну вартість товару на суму 4 583 424, 00 грн.

Так, до виконання господарських договорів згідно п. 1 ст. 193 ГК України застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору на підставі ч. 1 ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Договір на підставі ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань згідно ч. 7 згаданої статті ГК України, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки на підставі с. 2 ст. 712 ЦК України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, а згідно ст. 662 вказаного Кодексу продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець на підставі ст. 663 ЦК України зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору позивачем в якості предоплати перераховано на користь відповідача грошові кошти в загальному розмірі 1 375 027, 00 грн. 20 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №УПТК/5549 від 24.10.2013 на суму 500 000, 00 грн., №УПТК/5584 від 25.10.2013 на суму 504 256, 00 грн., №УПТК/5610 від 28.10.2013 на суму 370 771, 20 грн. Відповідачем в свою чергу поставлено товар на загальну суму 2 789 952, 00 грн., що підтверджується актами прийому-передачі матеріально-технічних ресурсів №291013 від 29.10.2013 на суму 91 296, 00 грн., №06113/1 від 06.11.2013 на суму 273 888, 00 грн., №131113 від 13.11.2013 на суму 240 504, 00 грн., №151113 від 15.11.2013 на суму 168 000, 00 грн., №1611113 від 16.11.2013 на суму 456 480, 00 грн., №201113/1 від 20.11.2013 на суму 456 480, 00 грн., №221113/1 від 22.11.2013 на суму 273 888, 00 грн., №051213 від 05.12.2013 на суму 829 416, 00 грн. та видатковими накладними, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи).

Листом №3/005 від 08.01.2014 відповідач пред'явив позивачу до сплати акти прийому-передачі матеріально-технічних ресурсів на суму 2 789 952, 00 грн., з яких оплаті підлягало 1 952 966, 40 грн.

На виконання умов Договору позивачем сплачено відповідачу за отриманий товар грошові кошти в загальному розмірі 1 414 924, 80 грн. (післяоплата), що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями за період з 23.01.2014 по 19.03.2014.

Листом №3/186 від 25.07.2014 відповідач просив позивача відновити авансовий платіж в сумі 538 041, 60 грн. на виконання постачання продукції для блоку № 2.

Як встановлено матеріалами справи, листом №3/191 від 29.07.2014 ДП «Фаворит-Плюс» запропонувало доповнити пункт 3.5.2 Договору абзацом в наступній редакції: «остаточна оплата актів приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів здійснюється покупцем шляхом віднімання 30% сплаченого авансу, остаток 70% суми акту приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів підлягає оплаті згідно з умовами договору», абзац 2 п. 4.1 договору: «етап №2 по енергоблоку №2 - 01.11.2014», в п.10.1 договору слова «але не пізніше 01.09.2014» замінити на «але не пізніше 31.12.2014».

У відповідь позивач листом №51/10197 від 31.07.2014 надав згоду на внесення змін до Договору: доповнити пункт 3.5.2 Договору абзацом у наступній редакції: «остаточна оплата актів приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів здійснюється покупцем шляхом віднімання 30% сплаченого авансу, остаток 70% суми акту приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів підлягає оплаті згідно з умовами договору», абзац 2 п. 4.1 договору: «етап №2 по енергоблоку №2 - 01.11.2014», в п.10.1 договору слова «але не пізніше 01.09.2014» замінити на «але не пізніше 01.11.2014», який був отриманий відповідачем 05.08.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення уповноваженій особі підприємства відповідача.

Відповідно до п.10.3 Договору зміни й доповнення до нього можуть бути внесені за домовленістю сторін з оформленням додаткової угоди до Договору, що вступає в силу з моменту підписання його уповноваженими особами обох сторін. Допускається внесення змін й доповнень до Договору шляхом обміну листами, що є невід'ємними частинами Договору.

За приписами ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору перераховано відповідачу авансовий платіж на суму в розмірі 538 041, 60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №УПТК/3098 від 20.08.2014 на суму 276 936, 00 грн., №УПТК/3097 від 20.08.2014 на суму 261 105, 60 грн.

В подальшому відповідачем поставлено, а позивачем в свою чергу прийнято товар на загальну суму 796 476, 00 грн., що підтверджується видатковими накладними №120815 від 12.08.2015 на суму 456 480, 00 грн., №1409/15-1 від 14.09.2015 на суму 339 996, 00 грн., та сплачено відповідачу грошові кошти у розмірі 557 533, 80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №УПТК/1922 від 25.08.2015 на суму 191 721, 60 грн., №УПТК/1923 від 25.08.2015 на суму 127 814, 40 грн., №УПТК/11547 від 22.10.2015 на суму 127 814, 40 грн., №УПТК/11548 від 22.10.2015 на суму 20 000, 00 грн., №УПТК/11719 від 03.11.2015 на суму 59 892, 60 грн., №УПТК/11720 від 03.11.2015 на суму 30 290,80 грн.

Проте після сплати позивачем згаданих коштів (538 041, 60 грн. авансу та 557 533, 80 грн. післяоплати), відповідачем в порушенням умов Договору товар на загальну суму 996 996, 00 грн. не поставлено, відтак залишок непогашеного (неповернутого) авансу становить 299 098, 80 грн.

Листом №07/1428 від 02.02.2016 позивач просив відповідача повернути авансовий платіж в розмірі 299 098, 80 грн., який отриманий представником відповідача 15.02.2016, однак залишений без відповіді і виконання, що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Так, на підставі п. 3.5.2 Договору в редакції від 05.08.2014 остаточна оплата актів приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів здійснюється покупцем шляхом віднімання 30% сплаченого авансу, остаток 70% суми акту приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів підлягає оплаті згідно з умовами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 у справі №910/5799/15-г (залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 та Вищого господарського суду України від 15.03.2016) встановлено, що обов'язок сплати авансу в сумі 30% від суми Договору (4 583 424,00 грн.) на підставі п.3.5.1. Договору стосується всієї поставки обладнання першого та другого етапів до повного виконання Договору, що підтверджується Договором та листом позивача від 31.07.2014 №51/10197, яким погоджено доповнення п.3.5.2.Договору вищенаведеним абзацом, що фактично є не зміною, а уточненням змісту та умов останнього. Тому покупець зобов'язаний оплачувати остаточні 70% вартості Договору від вартості фактично поставленого на момент здійснення обов'язку з оплати обладнання, в іншому випадку поставлене на етапі №2 по енергоблоку №2 обладнання поставлялось би на не передбачених Договором умовах, а саме, без оплати авансу в сумі 30% від суми Договору.

Таким чином, після внесення змін до п.3.5.2 Договору сплачені грошові кошти були зараховані в рахунок оплати за отриманий товар на суму 796 476, 00 грн. наступним чином: 30% авансового платежу (796 476, 00 грн. *30% = 238 942, 80 грн.) були вирахувані із сплаченої 20.08.2014 суми 538 041, 60 грн., тобто суми, перерахованої позивачем на відновлення 30% авансового платежу, та 70% остатку платежу (796 476, 00 грн. * 70% = 557 533, 20 грн.) були сплачені позивачем у період з 25.08.2015 по 03.11.2015.

Крім цього, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 у справі №910/10271/15 (залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 та Вищого господарського суду України від 11.05.2016) стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» 68 245,08 грн. втрат від інфляції, 9 021,41 грн. 3% річних, 44 856,46 грн. пені, 2 442,46 грн. судового збору.

В ході розгляду справи №910/10271/15 судом встановлено, що відповідач своїх зобов'язань щодо розрахунку за поставлену продукцію у встановлений умовами договору строк (січень 2014) не виконав, прострочив оплату поставленого обладнання на 204 дні, Акти прийому-передачі матеріально-технічних ресурсів у встановлений Договором строк (протягом 10 банківських днів з дати пред'явлення покупцем актів приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів починаючи з січня 2014) не оплатив. В порушення умов Договору, остаточна оплата була здійснена лише 20.08.2014 в розмірі 538 041,60 грн. (підтверджується банківською випискою). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором на поставку частин машин і апаратів, призначених для виробництва напівпровідникових злитків або пластин, напівпровідникових приладів, електронних інтегрованих схем і плоских дисплеїв, частин машин та устаткування спеціального призначення (комплектуючі підсистеми РК) № ПУ-33764-К (реєстраційний номер 11-14-9-2437 від 18.10.2013) від 07.10.2013.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судові рішення у справах № 910/5799/15-г, №910/10271/15 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт прострочки виконання Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» своїх зобов'язань з оплати поставленого обладнання за Договором на 204 дні підтверджено рішеннями Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 у справі №910/5799/15-г та від 06.08.2015 у справі №910/10271/15, які набрали законної сили.

Заперечуючи проти позову у даній справі, відповідач (апелянт) зазначав, що в зв'язку з невиконанням позивачем рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 у справі №910/10271/15, він на підставі п. 7.8 Договору призупинив виконання свого обов'язку по поставці товару, у зв'язку з чим строк дії Договору продовжується на строк прострочки покупця (п.10.1 Договору).

За умовами п.7.8 Договору сторона має право призупинити виконання своїх зобов'язань за Договором у випадку неоплати іншою стороною штрафних санкцій за невиконання або несвоєчасне виконання умов Договору.

Положенняи ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вище згадувалось, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 у справі №910/10271/15 стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» 68 245,08 грн. втрат від інфляції, 9 021,41 грн. 3% річних, 44 856,46 грн. пені, 2 442,46 грн. судового збору.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 09.03.2016 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виданого 26.02.2016 Господарським судом міста Києва наказу №910/10271/15. На даний час рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 у справі №910/10271/15, яке набрало законної сили, не виконане.

Правилами зустрічного виконання зобов'язання, встановленими ч. 2 ст. 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов'язку.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі; якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Для реалізації наведеного права неодмінною умовою є доведення цієї дії до відома іншої сторони; односторонній правочин на підставі ст.538 ЦК України, про вчинення якого не поставлено до відома, не створює наслідків, для яких він вчинявся, тобто, такі дії сторони не матимуть ознак правомірних.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2016 у № 918/966/15.

Як встановлено матеріалами справи, листом №3/228 від 03.08.2015 відповідач (продавець) повідомив позивача (покупця) про призупинення виконання свого обов'язку по поставці товару на виконання умов Договору, а також просив внести зміни до Договору, продовживши строк його дії на 204 дні від дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 23.07.2015 до 25.02.2016.

Так, рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 у справі №910/5799/15-г, яким встановлено факт прострочки позивача, а також рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 у справі №910/10271/15, яким стягнуто з позивача пеню, набрали законної сили на підставі ст 93 ГПК України 23.07.2015 та 02.02.2016 відповідно.

Проте, на момент набрання законної сили вищезгаданими рішеннями, строк дії Договору закінчився, оскільки встановлений строк дії Договору не пізніше 01.11.2014 продовжився на підставі п.10.1 Договору на 204 дні, а тому закінчився 24.03.2015, а лист відповідача про призупинення виконання свого обов'язку щодо поставки товару був надісланий на адресу позивача вже після закінчення строку дії Договору.

З огляду на наведене, доводи відповідача (апелянта) про призупинення виконання його обов'язку по поставці товару на підставі п. 7.8 Договору та продовження строку дії Договору згідно п.10.1 Договору станом на час розгляду даної справи судом, не заслуговують на увагу.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певновизначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форми пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 30.09.2015 у справі № 904/669/15.

Як встановлено матеріалами справи, листом №07/1428 від 02.02.2016 позивач просив відповідача повернути авансовий платіж у розмірі 299 098, 80 грн., який отриманий представником відповідача 15.02.2016, проте залишений без відповіді і виконання.

З огляду на наведене й відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження повернення відповідачем позивачу попередньої оплати в розмірі 299 098, 80 грн. або поставки товару на цю суму, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 299 098, 80 грн., які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 12% річних за загальний період прострочки з 28.10.2013 по 27.07.2016 в розмірі 98 727, 19 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Так, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст.536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. (ч.3 ст. 693 ЦК України)

Відповідно до ст 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти, визначені ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст.1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін приписів ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Вони нараховуються саме в зв'язку з користуванням чужими коштами.

При цьому, повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобов'язанням), на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені ст. 536 ЦК України.

За умовами п. 7.4 Договору у випадку непоставки продукції у строки, передбачені Договором, покупець має право вимагати передачі оплаченої продукції або повернення авансових платежів. Авансові платежі підлягають поверненню протягом 10 банківських днів від дати направлення повідомлення постачальнику. При прострочці повернення авансових платежів, постачальник сплачує покупцю 12% річних від суми отриманого авансу за період з моменту його отримання й до фактичного повернення.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 12% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки повернення відповідачем авансового платежу у розмірі 299 098, 80 грн. за загальний період з 28.10.2013 по 27.07.2016, апеляційний суд встановив, що позивачем при зверненні до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог нараховано 12% річних за період по 27.07.2016, проте вказана заява датована 15.07.2016, копія надіслана на адресу відповідача 18.07.2016, що унеможливлює здійснення такого нарахування на майбутнє.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12% річних в розмірі 97 547, 18 грн., як плати за користування чужими грошовими коштами за загальний період з 28.10.2013 по 15.07.2016, відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/8971/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/8971/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз