ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.03.2017 р. Справа № 914/2931/15

За скаргою: Державного підприємства Львіввугілля , м. Сокаль

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України

по справі №914/2931/15

За позовом: Державного підприємства Регіональні електричні мережі, м.Вишгород, Київська область

до відповідача: Державного підприємства Львіввугілля, м. Сокаль, Львівська область

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відповідача: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ

про стягнення 97417030,19 грн.

Cуддя Н.Мороз

при секретарі М.Бурак

за участю представників сторін:

від скаржника (боржника) ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

від органу державної виконавчої служби ОСОБА_4

від стягувача н/з

Присутні: представники ЗМІ

Суть спору:

Державне підприємство Львіввугілля , м. Сокаль звернулось до суду в порядку ст. 121-2 ГПК України зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. винесену при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 боржником по якому є ДП «Львівугілля».

Ухвалою господарського суду від 02.03.2017р. скаргу прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.03.2017р. Ухвалою суду від 09.03.2017р. в задоволенні заяви ДП «Львівугілля» про забезпечення позову відмовлено.

В судове засідання 09.03.2017р. представники скаржника (боржника) зявились, 09.03.2017р. через службу діловодства господарського суду подали заяву про уточнення прохальної частини скарги, згідно якої просять суд визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, а саме щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля» (); визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. винесену при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля» (); зняти арешт з коштів ДП «Львіввугілля» (80000, Львівська область, м.Сокаль, вул.Б.Хмельницького, 26, ), що знаходяться на поточному рахунку Відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» в ПАТ «Ідея Банк» МФО 336310. В судовому засіданні представниками скаржника подано заяву про уточнення вимог, згідно якої скаржник просить суд прийняти відмову від п.3. прохальної частини скарги. Крім того, 06.03.2017р. через службу діловодства Господарського суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. В обґрунтування поданої скарги представник скаржника посилається на незаконні дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 та накладення арешту на рахунки, які використовуються для виплати заробітної плати та прирівняних до неї платежів. Зазначив, що з довідки ПАТ «Ідея Банк» від 01.03.2017р. №103-18/1408 долученої скаржником до матеріалів справи вбачається, що рахунок, на який накладено арешт використовувався як звичайний, в тому числі для виплати заробітної плати працівникам та прирівняних до неї платежів, а також для перерахування зарплатних коштів відокремленим підрозділам ДП «Львівугілля». Ствердив, що всупереч вимогам ст.43 ОСОБА_6 України, Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949р. №95, Кодексу законів про працю та Закону України «Про оплату праці», державним виконавцем накладено арешт на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати працівникам ДП «Львівугілля». Просить суд скаргу задоволити відповідно до уточнення вимог скарги від 09.03.2017р. з врахуванням заяви про відмову від п.3. прохальної частини.

Представник органу державної виконавчої служби в судове засідання зявився, на електронну адресу господарського суду надійшли письмові пояснення по скарзі, згідно яких державний виконавець проти скарги заперечив. Зазначив, що державним виконавцем вчинено всі дії згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». Посилається на п.3. ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. При цьому, як випливає з довідки ПАТ «Ідея Банк» від 01.03.2017 №103-18/1408, рахунок на якому арештовано кошти боржника у ПАТ «Ідея Банк» №3181 (ПАН) не є рахунком із спеціальним режимом користування кошти на якому не підлягають арешту в порядку, встановленому пунктом третім частиною 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження». Жодних документів, які засвідчували, що даний рахунок є із спеціальним режимом користування, банківською установою та самим боржником державному виконавцю не надано. В задоволенні скарги просить відмовити в повному обсязі.

Представник стягувача в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив.

Згідно ч.2. ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Крім того, 09.03.2017р. надійшло клопотання від Львівської територіальної організації профспілки працівників вугільної промисловості про залучення до участі у даній справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні скаржника в порядку ст.27 ГПК України. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що блокування рахунків ДП «Львіввугілля» призвело до невиплати заробітної плати працівникам підприємства та порушення інтересів членів профспілки в частині невиплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Згідно абз.4 п.1.6. Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. №18 із змінами та доповненнями, питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

За таких обставин, проаналізувавши та дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання та відсутність підстав залучення до участі у справі Львівської територіальної організації профспілки працівників вугільної промисловості в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні скаржника.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення повноважних представників, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив:

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.11.2015р. у справі №914/2931/15 позовні вимоги Державного підприємства Регіональні електричні мережі задоволено частково, стягнуто з ДП Львіввугілля на користь ДП Регіональні електричні мережі -66759196,13 грн. заборгованості за активну електроенергію, 982786,53 грн.заборгованості за реактивну електроенергію, 986964, 92 грн. пені, 904607, 02 грн. - 3% річних, 15581698,68 грн. - інфляційних втрат та 73080, 00 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

17.11.2015р. на виконання рішення господарського суду Львівської області від 03.11.2015р., яке набрало законної сили 17.11.2015р. видано наказ по справі №914/2931/15.

Як вбачається з долучених до скарги документів та інформації про виконавче провадження, 05.08.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження ВП №51853440 з виконання наказу №914/2931/15 господарського суду Львівської області від 17.11.2015р.

28.11.2016р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 в межах виконавчого провадження ВП №51853440 винесено постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на кошти в межах суми 85288333,28 грн., що містяться на рахунках в банках та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

08.02.2017р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 винесено постанову про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження ВП №51853440 та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках боржника ДП «Льввугілля» відкритих через відокремлений підрозділ «Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» у ПАТ «Ідея Банк», код фінансової установи 336310 та всіх інших рахунках а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника в межах суми 93817166,61 грн.

Не погоджуючись з діями державного виконавця, боржник подав скаргу до суду на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України, в порядку ст.121-2 ГПК України. В обґрунтування поданої скарги скаржник посилається на незаконність дій державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. ВП №51853440 всупереч вимогам ч.3. ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», а також ст.ст.19, 43 ОСОБА_6 України, ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці». Скаргу просить задоволити та визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, а саме щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля» (); визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. винесену при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля» ().

Відповідно до ч.1 ст.121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентований Законом України «Про виконавче провадження».

05.08.2016р. відкрито виконавче провадження ВП №51853440 з виконання наказу господарського суду Львівської області №914/2931/15 від 17.11.2015р., тобто під час дії Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р.

05.10.2016р. набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII. Так, відповідно до п.7. Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як випливає з вищенаведеного, виконавчі дії після 05.10.2016р. здійснюються відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, а відтак, в даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VII.

Так, відповідно до ч.1. ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.1. ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (ч.4.).

Згідно ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ч.4.).

Оскаржуваною постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.02.2017р. у виконавчому провадженні №51853440 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 17.11.2015р. у справі №914/2931/15 був накладений арешт на кошти у межах суми 93817166,61 грн., що належать боржнику та містяться на всіх рахунках, які відкриті та будуть відкриватись у ПАТ «Ідея Банк».

Як встановлено судом, ВП «Управління «Західвуглепостач» ДП «Львівугілля» відкрито поточний рахунок №3181 в ПАТ «Ідея Банк», який використовувався як звичайний поточний, в тому числі для виплати заробітної плати працівникам та прирівняних до неї платежів, а також для перерахування зарплатних коштів відокремленим підрозділам ДП «Львівугілля»., що підтверджується довідкою ПАТ «Ідея Банк» від 01.03.2017р. №103-18/1408. Судом встановлено, що чисельність працівників боржника станом на 01.02.2017р. становить 8588 чол., для виплати заробітної плати яким використовується рахунок №3181 відкритий в ПАТ «Ідея Банк» код фінансової установи 336310, що підтверджується довідкою боржника - ДП «Львівугілля» від 03.03.2017р. №7/355, довідкою банку від 01.03.2017р. №103-18/1408 та не спростовується жодними обставинами та доказами.

Статтями 8, 9 ОСОБА_6 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_6 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_6 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_6 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_6 України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст.43 ОСОБА_6 України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.49р. №95, ратифікованої Україною 04.08.61р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Відповідно до ч.1.ст.1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_6 України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.2. п.1).

Таким чином, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 16.04.2014р. по справі №915/321/13-г .

Відтак, всупереч вимогам ОСОБА_6 України, Кодексу законів про працю та Закону України «Про оплату праці» відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України незаконно накладено арешт на грошові кошти, призначені для оплати праці та для здійснення нарахувань на заробітну плату працівників боржника, для сплати яких застосовується поточний рахунок №3181 відкритий в ПАТ «Ідея Банк».

Судом встановлено, що поточний рахунок №3181 відкритий в ПАТ «Ідея Банк» не є рахунком зі спеціальним режимом використання, проте відокремити (встановити), які саме грошові кошті і в яких саме обсягах (сумах), що знаходяться на вказаному рахунку призначені для виплати заробітної плати працівникам боржника, а які на інші цілі неможливо.

Крім того, слід звернути увагу, що згідно ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. ОСОБА_3, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобовязані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Також, згідно приписів п.7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із застосуваннями господарськими судами Закону України "Про виконавче провадження» від 28.01.2016 № 01-06/131/16, накладення арешту на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати працівникам підприємства, призводить до порушення їх конституційних прав.

Враховуючи те, що законодавчими актами заборонено стягнення на грошові кошти, призначені для оплати праці та для здійснення нарахувань на заробітну плату, відтак, вимоги скаржника в частині незаконності дій головного державного виконавця відділу примусового конання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, а саме щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. при виконанні виконавчого провадження ВГІ №51853440 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля» () підлягають до задоволення, а постанова про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 визнанню недійсною.

Статтею 19 ОСОБА_6 України передбачено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Відповідно до норм ст. 129-1 ОСОБА_6 України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно вимог ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відтак, суд дійшов висновку доводи скаржника визнати обґрунтованими і правомірними та визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, а саме щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. при виконанні виконавчого провадження ВГІ №51853440 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля» () та визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. винесену при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля» ().

Пунктом 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26.12.2003р., за результатами розгляду скарги господарський постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам відповідно статей 86, 121-2 ГПК. Заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються господарським судом мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 86, 121-2 ГПК.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. (ст. 33 ГПК України)

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно норм ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд звертає увагу, що органом державної виконавчої служби не спростовано обставин та вимог, викладених у скарзі скаржником, не надано на вимогу суду жодних належних та допустимих доказів про інші обставини ніж ті, що встановлені в ході вирішення даної скарги, а відтак, вимоги викладені в скарзі підлягають задоволенню повністю.

Згідно приписів п.2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 розяснено, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, вимоги, викладені в скарзі є правомірними, доведеними матеріалами справи та з урахуванням законодавчих вимог підлягають до задоволення повністю відповідно до заяви про уточнення вимог скарги від 09.03.2017р. вх. №9284/17 та з врахуваннням заяви про відмову від п.3. прохальної частини від 09.03.2017р.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» - задоволити повністю.

2. Визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, а саме щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля» ().

3. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. винесену при виконанні виконавчого провадження ВП №51853440 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля» ().

Суддя Мороз Н.В.