ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р.Справа № 922/4197/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Олександровича, м.Харків
до Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок", м.Харків
про стягнення 92981,03грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 , паспорт

від відповідача: Доброхотова О.В., довіреність б/н від 10.01.2017

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 92981,03грн., з яких: 82000,00грн. основного боргу, 8725,00грн. інфляційних втрат, 2256,03грн. 3% річних.

На підтвердження своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №2015-07/19 від 19.06.2015 в частині оплати юридичних послуг.

В судових засіданнях 11.01.2017, 24.01.2017, 14.02.2017 оголошувалися перерви до 24.01.2017, 14.02.2017 та 20.02.2017, відповідно.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у відзиві проти позову частково заперечив, зазначивши, що позивач необґрунтовано просить стягнути заборгованість за актом №9 від 30.09.2016, який з боку відповідача не підписано через ненадання таких послуг. У зв'язку з цим, відповідач вказує на наявність у нього заборгованості за надані послуги в розмірі 70000,00грн.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представника позивача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

19 червня 2015 року між відповідачем, як замовником, та позивачем, як виконавцем, укладено договір №2015-07/19 про систематичну закупівлю юридичних послуг (далі за текстом - Договір), за умовами якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе обов'язок систематичного надання юридичних послуг замовнику на умовах цієї угоди.

Згідно пункту 2.3.1 Договору замовник зобов'язаний прийняти та винагородити виконану виконавцем робочу у термін, в порядку та у розмірі, передбаченому розділом 3 цієї угоди.

Відповідно до пункту 3.1 Договору вартість послуг за даним договором визначається сторонами у розмірі 12000,00грн., які перераховуються замовником виконавцеві щомісячно в період 20-25 числа поточного місяця на підставі наданих рахунків.

На підтвердження фактичного надання послуг за Договором сторонами щомісячно складалися та підписувалися акти прийняття-передачі наданих послуг до Договору.

Так, в матеріалах справи наявні належним чином завірені копії актів прийняття-передачі наданих послуг за період червень 2015 року - серпень 2016 року, які підписані обома сторонами та скріплені їх печатками, на загальну суму 174000,00грн.

Надані послуги оплачені відповідачем з порушенням строків оплати та не в повному обсязі. Так, згідно наявних у справі платіжних доручень за період з 06.07.2015 по 31.08.2016 відповідачем сплачено позивачу лише 104000,00грн. Інша частина заборгованості - у розмірі 70000,00грн. відповідачем не погашена.

З наявного у справі листування вбачається, що позивач у претензії №1 (вих.№1/09-15) від 16.09.2016 просив відповідача погасити існуючу заборгованість.

Відповідач своїм листом від 23.09.2016 повідомив, що у зв'язку з прийняттям на вакантну посаду штатного провідного юрисконсульта заводоуправління, відпала необхідність в одержанні юридичних послуг за вищезазначеним договором.

Листом від 11.10.2016 позивач повідомив відповідача про надання згоди на розірвання договору з 01.10.2016 та направив відповідачу акт прийняття-передачі наданих послуг до Договору від 30.09.2016 за вересень 2016 року на суму 12000,00грн.

Відповідач у листі №598 від 22.11.2016 від підписання даного акту відмовився, посилаючись на те, що позивачем юридичні послуги у вересні 2016 року не надавалися. Також, відповідач вказав, що в акті №9 від 30.09.2016 позивачем вказано про здійснення представництва інтересів відповідача у господарському суді Харківської області по справі №922/2172/16, однак позивачем до цього процесу було залучено іншу особу, яка здійснила представництво у вищевказаній справі неналежним чином, внаслідок чого, відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права на апеляційне оскарження рішення суду.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині оплати наданих позивачем юридичних послуг, останній звернувся до господарського суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 82000,00грн. основного боргу, 8725,00грн. інфляційних втрат, 2256,03грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Звертаючись за даним позовом, позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за надані за Договором послуги в розмірі 82000,00грн., зараховуючи до даної заборгованості також вартість послуг за актом №9 від 30.09.2016.

Як зазначено вище, вказаний акт відповідачем не підписано через заперечення ним факту надання позивачем юридичних послуг у вересні 2016 року.

Суд зауважує, що за змістом цього акту позивач надав відповідачу за Договором у вересні 2016 року виконані належним чином, відповідно до договору, усних вказівок замовника та по узгодженому сторонами плану, без відступів від умов договору та без інших недоліків наступні послуги (роботи): юридичне обслуговування фінансово-господарської діяльності замовника на основі абонентського щомісячного замовлення за вересень 2016 року, у тому числі: усні консультації - 4 год.; висновки щодо аналізу документів на предмет відповідності вимогам чинного законодавства -3; консультації з трудового права - 1 год.; консультації з питань публічних закупівель -3год.; процесуальна участь (кількість годин) - 4; підготовка процесуальних документів-1; а також судове супроводження у господарському суді Харківської області справи №922/2172/16.

Разом із тим, позивачем до матеріалів справи не надано будь-яких доказів надання вищеперелічених послуг, а також отримання відповідних вказівок замовника, узгодження сторонами плану тощо. У зв'язку з цим, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичне надання відповідачу послуг за Договором у вересні 2009 року.

При цьому, матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача непогашеної заборгованості за надані згідно Договору послуги у розмірі 70000,00грн. Тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню саме на суму 70000,00грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми позивач просить стягнути з відповідача 8725,00грн. інфляційних втрат за період з липня 2015 року по жовтень 2016 року та 2256,03 3% річних, нарахованих по 30.11.2016.

Враховуючи те, що вказані суми обчислені позивачем з урахуванням недоведеної заборгованості за вересень 2016 року, судом здійснено перерахунок цих вимог. За розрахунком суду, вказані вимоги підлягають частковому задоволенню в наступних розмірах: 8208,28грн. інфляційних втрат та 2168,38грн. 3% річних.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок" (61009, м.Харків, вул.Достоєвського, буд.16, код 01056735) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61184, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 70000,00грн. основного боргу, 8208,28грн. інфляційних втрат, 2168,38грн. 3% річних, 1205,66грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 27.02.2017 р.

Суддя М.В. Калантай