ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2017 р. Справа № 922/3468/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 - особисто; ОСОБА_2, за довіреністю від 14.09.2016р. №НВА 464550;

відповідача - Цимбалюк С.В., за довіреністю від 21.11.2016 року;

третьої особи - Щербак Л.О., за довіреністю від 20.01.2017 року №8/0/277-17;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст", м. Харків (вх.№234Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 26.12.2016р.

у справі № 922/3468/16

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Департаменту реєстрації Харківської міської ради, м. Харків

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.12.2016р. у справі №922/3468/16 (суддя Макаренко О.В.) позов задоволено повністю; визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст", оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст" від 29.06.2016 року за №2; визнано недійсною нову редакцію (зміни) до Статуту ТОВ "Автомобіліст", прийняту на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст", оформленого протоколом від 29.06.2016 р. за №2; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст" на користь Фізичної особи ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст", м. Харків з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.12.2016р. у справі №922/3468/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2017 року, суддею - доповідачем у справі №922/3468/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.), з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02.02.2017 року, апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на "22" лютого 2017 року.

08.02.2017 року на адресу суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№1405)

У судовому засіданні 22.02.2017р. представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Крім того, заявив усне клопотання про долучення до матеріалів справи копії адвокатського запиту про здійснення експертного дослідження від 26.12.2016 року №71.

Так, у вказаному адвокатському запиті, адресованому Харківському НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса адвокат просив в найкоротший термін виконати експертне дослідження наступних документів: повідомлення про проведення загальних зборів ТОВ «Автомобіліст» від 26.05.2016 року, адресованого засновнику ОСОБА_1, листа - повідомлення від ОСОБА_1 датованого 29.05.2016 року, адресованого загальним зборам учасників ТОВ «Автомобіліст», протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» від 30.06.2016 року, договору позики від 20.04.2016 року про отримання ОСОБА_1 в борг 70 тисяч доларів США, договору завдатку від 21.04.2016 року про отримання ОСОБА_1 60 тисяч доларів США в якості завдатку за квартиру АДРЕСА_1. Крім того, просив на вирішення експертів поставити відповідні питання.

Також, адвокат просив після проведення експертизи оригінали документів наданих у якості додатків повернути.

В якості додатків до вказаного адвокатського запиту надав оригінали зазначених вище документів (т.2, а.с.57)

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 року розгляд справи відкладено на 02.03.2017 року, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника третьої особи.

02.03.2017 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про призначення у справі №922/3468/16 судової технічної експертизи документа, на вирішення якої поставити наступні питання:

«Із застосуванням яких засобів здійснено підпис від імені ОСОБА_1 на «Лист-повідомлення» від 29 травня 2016 року в графі «засновник ТОВ «Автомобіліст (підпис) ОСОБА_1?»;

«Із застосуванням яких засобів здійснено підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний текст «ОСОБА_1» на «Повідомлення про проведення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст» від 26.05.2016 року в графі «Ознайомлена?»;

«Яка послідовність нанесення на «Лист - повідомлення» від 29 травня 2016 року відповідного тексту, а саме: друкованого на принтері тексту документа та підпису, виконаного прописом в графі «Засновник ТОВ «Автомобіліст» (підпис) ОСОБА_1?»;

«Яка послідовність нанесення на «Повідомлення про проведення загальних зборів ТОВ «Автомобіліст» від 26.05.2016 року відповідного тексту, а саме: друкованого на принтері тексту документа та підпису, прізвища ініціалів, виконаних прописом в графі «ознайомлена (підпис) ОСОБА_7?»

Проведення судової технічної експертизи документів просить доручити експертам Київського науково- дослідного інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 6, 03057.

Призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

«Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на «Лист - повідомлення» від 29.05.2016 року в графі «Засновник ТОВ «Автомобіліст» (підпис) ОСОБА_1.» ОСОБА_1, чи іншою особою?»

«Чи виконано підпис та рукописний текст, а саме прізвище, ініціали від імені ОСОБА_1 в графі «ознайомлена (підпис) ОСОБА_1.» «ОСОБА_1, чи іншою особою?»

Проведення судової технічної експертизи документів просить доручити експертам Київського науково- дослідного інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 6, 03057, провадження у справі зупинити (вх.№2370).

Вказане клопотання позивач, зокрема, обґрунтовує тим, що листа - повідомлення від 29.05.2016 року та повідомлення про проведення загальних зборів ТОВ «Автомобіліст» від 26.05.2016 року не підписувала та про існування вказаних документів дізналася під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ФО ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання вказав, що для проведення вказаних експертиз необхідні оригінали листа - повідомлення від 29.05.2016 року та повідомлення про проведення загальних зборів від 26.05.2016 року, які були оглянуті в судовому засіданні, проте, до матеріалів справи відповідачем не надані.

Відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За змістом абзацу 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Системний аналіз положень ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України дає підстави зробити висновок про те, що для вирішення господарського спору та прийняття рішення у справі господарський суд на підставі доказів, що відповідають вимогам ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України (мають бути належними, допустимими та відповідати вимогам щодо певного засобу доказування) має враховувати лише ті встановлені та досліджені обставини справи, що мають значення для справи. Збір же господарським судом доказів (у тому числі у порядку ст.ст. 38, 41 Господарського процесуального кодексу України), що мають підтверджувати або підтверджують обставини, що не мають значення для справи, не відповідає вимогам ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України та може призвести до зайвих процесуальних дій у справі та, як наслідок, затягування розгляду справи.

Тобто, суд, збираючи докази у справі та вирішуючи питання щодо обставин, які підтверджуються цими доказами та мають значення для справи, має виходити із предмету доказування та, на підставі норм діючого законодавства, визначати межі доказування у конкретному спорі.

Однак, позивачем не обґрунтовано доцільність проведення судової технічної експертизи документа та судової почеркознавчої експертизи та зупинення провадження у справі, а також не вказано, з'ясування яких обставин, що мають значення для правильного вирішення спору потребує спеціальних знань та не визначено конкретних підстав для проведення експертизи, і відповідно, для зупинення провадження у справі.

Окрім того, зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, передбачених ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, порушує розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу є порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права сторони на ефективний засіб юридичного захисту своїх прав в національному органі.

Аналогічної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 09.02.2017 року у справі №909/714/16.

За таких обставин, а також, беручи до уваги відсутність у відповідача на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції оригіналів документів, а саме: листа - повідомлення від 29.05.2016 року та повідомлення про проведення загальних зборів від 26.05.2016 року, відносно яких позивачем ставиться питання про призначення експертизи, у зв'язку з надсиланням їх до Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, у задоволенні клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи документів та судової почеркознавчу експертизи слід відмовити.

02.03.2017 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначає про те, що в день підписання листа - повідомлення 29.05.2016 року ОСОБА_1 знаходилась на території Російської Федерації, в листі - повідомленні вказані анкетні дані іншої особи, а не позивача (вх.№2371)

Так, як вбачається з «Учетная карточка авто-, мототранспортного средства для личного пользования», позивач перетнула митний контроль з територією Російською Федерації 27.05.2016 року, та 29.05.2016 року повернулась на територію України.

Отже, з даної «Учетная карточка авто-, мототранспортного средства для личного пользования» не можна достеменно встановити у котрій годині позивач повернулась на територію України.

За таких обставин, «Учетная карточка авто-, мототранспортного средства для личного пользования», на яку посилається позивач в обґрунтування своїх доводів не є беззаперечним доказом у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу який свідчив би про неможливість нею власноруч підписати лист - повідомлення та навпаки, підтверджує факт перебування позивача в день 29.05.2016 року на території України.

У судовому засіданні 02.03.2017 року було оголошено перерву до 03.03.2017 року.

У судовому засіданні 03.03.2017 року представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.12.2016р. у справі №922/3468/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст" було створено та зареєстровано 05.01.1998 р.

Відповідно до п. 2.1. Статуту товариства (нова редакція), зареєстрованого 16.11.2006 р., номер запису №1012765 (далі - Статут), учасниками товариства є громадяни України: ОСОБА_8 та ОСОБА_1.

Відповідно до п. 7.5. Статуту товариства, статутний фонд товариства складає 182 265,00 грн. і розподілений між учасниками таким чином: ОСОБА_8 - 136 698,75 грн., що становить 75% частки статутного капіталу товариства, ОСОБА_1 - 45 566,25 грн., що становить 25% частки статутного капіталу товариства.

29.06.2016 р. відбулися загальні збори учасників товариства, оформлені протоколом №2 від 29.06.2016 р. (а.с. 113), за результатами яких ОСОБА_1 було виключено зі складу учасників товариства згідно зі ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" та прийнято нову редакцію Статуту товариства.

Позивач в обґрунтування своєї правової позиції посилається на те, що рішення загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст", оформлене протоколом №2 від 29.06.2016 р., прийняте в порушення положень ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" та Статуту ТОВ "Автомобіліст", оскільки позивач не була повідомлена в установленому законом порядку про скликання та проведення загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст" 29.06.2016 р., що призвело до порушення її прав та законних інтересів та є підставою для визнання даного рішення недійсним.

Також, позивач вказує, що дізналася про проведення 29.06.2016 р. загальних зборів учасників товариства випадково під час ознайомлення з відомостями товариства, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та зазначає, що про існування наданих відповідачем копій листа-повідомлення від 29.05.2016 р. та повідомлення про проведення загальних зборів товариства від 26.05.2016 р. дізналася під час розгляду даної справи, вважає їх фальсифікованими.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому позивач просила (з урахуванням зміни предмета позову) визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст", оформленого протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст" №2 від 29.06.2016 р. та визнання недійсною нової редакції (змін) до Статуту ТОВ "Автомобіліст", прийнятої на підставі протоколу №2 від 29.06.2016 р.

26.12.2016 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі розгляду справи апеляційний суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, предметом позову у даній справі є визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст", оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст" від 29.06.2016 року за №2 та визнання недійсною нову редакцію (зміни) до Статуту ТОВ "Автомобіліст", прийняту на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст", оформленого протоколом від 29.06.2016 р. за №2.

Приписами статті 167 Господарського кодексу України передбачено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про господарські товариства», учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників (частина 1 статті 58 Закону України «Про господарські товариства»)

Так, у п. 8.1 Статуту ТОВ «Автомобіліст» визначено, що вищим органом товариства є загальні збори учасників.

Згідно частини 5 статті 61 Закону України «Про господарські товариства», про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Відповідно до п. 8.5 Статуту ТОВ «Автомобіліст», про проведення загальних зборів товариства учасники сповіщаються у письмовій формі з вказівкою часу і місця проведення загальних зборів і порядку денному. Сповіщення повинне бути зроблене не менш ніж за 30 днів до скликання загальних зборів учасників. Будь-який учасник має право вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників при умові, що він буде поставлений не пізніше, ніж за 25 днів до початку загальних зборів. Не пізніше ніж за 7 днів до скликання загальних зборів учасників товариства, учасникам повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, пов'язаними з порядком денним. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за наявності згоди на це всіх учасників, присутніх на загальних зборах.

Так, 26.05.2016 року, тобто, з додержанням строків, встановлених статтею 61 Закону України «Про господарські товариства» та п.8.5 Статуту, позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з запланованим на 29.06.2016 року проведенням загальних зборів учасників ТОВ «Автомобіліст», які мали відбутися за адресою: м. Харків, вул. Енергетична, 9-А 29.06.2016 року о 10 год. 00 хв., що підтверджується повідомленням про проведення загальних зборів ТОВ «Автомобіліст» від 26.05.2016 року, який міститься в матеріалах справи (т.1, а.с.227)

Листом - повідомленням від 29.05.2016 року ОСОБА_1 повідомила загальні збори ТОВ «Автомобіліст» , що їй відомо про заплановане на 29.06.2016 року о 10 год. 00 хв. проведення загальних зборів учасників ТОВ «Автомобіліст» та порядок денний цих зборів, на яких, зокрема, мало вирішуватися питання щодо виключення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства на підставі статті 64 Закону України «Про господарські товариства» (у зв'язку з систематичним невиконанням обов'язків товариства).

Так, у вказаному листі ОСОБА_1 просила розглянути зазначені питання за її відсутності, розподілити належну їй частку у статутному капіталі товариства згідно Статуту і повідомила про відсутність претензій фінансового або майнового характеру до ТОВ «Автомобіліст» (т.1, а.с.188)

Окрім того, згідно частини 1 статті 60 Закону України «Про господарські товариства», загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів.

У п. 8.3 Статуту передбачено, що загальні збори учасників вважаються правомочними, якщо на них присутні учасники (представники учасників) , що володіють в сукупності більш ніж 60% відсотками голосів, а з питань, що вимагають одноголосності - всі учасники.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що кворум визначається Статутом.

До виняткової компетенції зборів учасників товариства відноситься, зокрема, внесення змін до Статуту (п.п.8.2), виключення учасників товариства (п.п.8.7)

Абзацем 5 пункту 8.2 Статуту визначено, що питань, що стосуються визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання, а також при вирішенні питання про виключення учасника з товариства, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, які володіють в сукупності більш ніж 50% загальної кількості голосів учасників товариства, якщо інше не встановлено законом.

Як вже зазначалось, на загальних зборах учасників товариства 29.06.2016 року був присутній учасник, який володіє 75 % голосів - ОСОБА_8

А отже, загальні збори учасників товариства ТОВ «Автомобіліст» відбулись за наявності кворуму та є повноважними для прийняття спірних рішень.

У п. 2.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» встановлено, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Відповідно до п.2.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», під час розгляду відповідних справ господарські суди мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень. Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» зазначено про те, що вирішуючи питання про те, чи є корпоративним спір, пов'язаний із визнанням недійсними рішень загальних зборів товариства, судам необхідно враховувати суб'єктний склад учасників спору та підстави, якими обґрунтовується відповідна вимога. Справи у спорах про визнання недійсними рішень органів управління господарського товариства за позовом особи, яка не є акціонером або учасником товариства, у тому числі таким, що вибув, не належить до спорів, що виникають з корпоративних відносин. Судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

При розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення (п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»)

Так, пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» передбачено, що рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої статтями 43, 61 Закону України «Про господарські товариства». Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. При вирішенні спорів про визнання недійсними рішень загальних зборів господарського товариства з підстав недопущення до участі в них акціонерів (учасників) товариства судам необхідно з'ясувати, чи могла їх відсутність (або наявність) істотно вплинути на прийняття рішення, яке оскаржується.

За таких обставин, наявність або відсутність ОСОБА_1 на загальних зборах учасників ТОВ «Автомобіліст», за умови, що такий учасник володіє лише 25 % голосів свідчить про неможливість такого учасника істотно вплинути на прийняття рішень, що оскаржуються , оскільки ОСОБА_8 на час проведення загальних зборів учасників володів 75% голосів, а для прийняття спірних рішень достатньо 50% загальної кількості голосів учасників товариства.

А отже, матеріалами справи не спростовано того факту, що збори було проведено у відповідності до вимог чинного законодавства України та Статуту товариства, а тому підстави для визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст», оформленого протоколом №2 загальних зборів учасників від 29.06.2016 року, а також у частині визнання недійсною нової редакції (змін) до Статуту товариства, прийнятої на підставі протоколу №2 від 29.06.2016 року відсутні.

Також, є безпідставними висновки місцевого господарського суду про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту повідомлення позивача про скликання і проведення загальних зборів учасників ТОВ «Автомобіліст» 29.06.2016 року, а саме оригіналів вказаних документів, у зв'язку з наступним.

Так, в ухвалі господарського суду Харківської області від 26.12.2016 року зазначено, зокрема, про те, що відповідач, на вимогу суду надав на огляд господарського суду Харківської області оригінали листа - повідомлення від 29.05.2016 року та повідомлення про проведення загальних зборів від 26.05.2016 року.

У матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії вказаних документів, а саме - листа - повідомлення від 29.05.2016 року та повідомлення про проведення загальних зборів від 26.05.2016 року (т.1, а.с.188, а.с. 227)

У п.п. 2.2., 2.4. п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору. Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу. Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала. У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 ГПК України.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду про те, що відповідачем не доведено факту належного повідомлення позивача про проведення загальних зборів учасників ТОВ «Автомобіліст» та факту дотримання відповідачем процедури скликання зборів учасників ТОВ «Автомобіліст» є необґрунтованим, оскільки вказані докази є належними та допустимим в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, місцевий господарський суд безпідставно відхилив висновок експертного дослідження Харківського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру від 05.12.2016 року №2, з огляду на те, що наданий відповідачем висновок не є належним та допустимим доказом на підтвердження доводів відповідача про те, що підпис у повідомленні про проведення загальних зборів від 26.05.2016 року та у листі - повідомленні від 29.05.2016 року виконані саме позивачем.

Колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду погодитись не може та враховує наступне.

Так, у вказаному висновку, зокрема, зазначено про те, що підпис і рукописний запис «ОСОБА_1.» від імені ОСОБА_1 в повідомленні про проведення загальних зборів ТОВ «Автомобіліст» від 26.05.2016 року виконані ОСОБА_1; підпис від імені ОСОБА_1 в листі - повідомленні Загальним зборам ТОВ «Автомобіліст» від 29.05.2016 року виконаний ОСОБА_1; підпис і рукописний запис «ОСОБА_1.» від імені ОСОБА_1 в договорі позики від 20.04.2016 року виконаний ОСОБА_1, підпис і рукописний запис «ОСОБА_1.» від імені ОСОБА_1 в договорі задатку від 21.04.2016 року виконаний ОСОБА_1

Приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ст. 36 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст.ст. 41 та 42 Господарського процесуального кодексу України проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обгрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання.

Права, обов'язки та відповідальність судового експерта визначаються Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про судову експертизу" (ст. 31 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження (стаття 3 Закону України «Про судову експертизу»).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судову експертизу», незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються: процесуальним порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи; існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду; створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням; кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків; можливістю призначення повторної судової експертизи; присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи. Судово - експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово - медичні та судово - психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

Судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

У п.1.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 зазначено про те, що відповідно до чинного законодавства за дорученням правоохоронних органів, посадових осіб Державної податкової адміністрації України, Державної митної служби України, Державної виконавчої служби, на замовлення адвокатів, захисників та осіб, які самостійно захищають свої інтереси, та їх представників, нотаріусів банківських установ, страхових компаній, а також інших юридичних і фізичних осіб виконуються експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Результати експертних досліджень викладаються в письмових висновках експертних досліджень згідно з чинним законодавством України.

Колегія суддів зазначає, що фактично експертний висновок який наданий відповідачем не відрізняється від судової експертизи, оскільки був проведений за однією і тією ж методикою, з застосуванням одних і тих знань у відповідній області, та зафіксований у вигляді відповідного висновку, також експертною установою було здійснено попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Так, проведення судової почеркознавчої експертизи щодо підписів ОСОБА_1 було доручено експерту сектору технічним досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів дослідження та обліків Харківського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_9, який має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта правом проведення почеркознавчої експертизи за експертною спеціальністю 1. 1 «Дослідження почерку та підписів», стаж роботи експертної роботи з 1996 року, свідоцтво № 4177, видане ЕКК МВС України 18.05.2000 року, свідоцтво о підтвердженні кваліфікації судового експерта №663 від 22.06.2005 року, свідоцтво о підтвердженні кваліфікації судового експерта №334 від 24.05.2010 року, свідоцтво о підтвердженні кваліфікації судового експерта №712 від 25.05.2015 року.

А отже, місцевим господарським судом без належного обґрунтування не прийнято до уваги факти встановлені та викладені у висновку №2 від 05.12.2016 року, оскільки висновок експертного дослідження від 05.12.2016 року №2 складений відповідно до вимог Закону України "Про судову експертизу" та підготовлений належною особою.

Разом з тим, неприйняття господарським судом першої інстанції вказаного висновку експерта з посиланням на те, що він за своєю природою не є висновком судової експертизи не спростовує зміст експертного дослідження та його висновків і не усуває наявності фактів встановлених у ході проведення такого дослідження.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження своєї правової позиції щодо порушення оскаржуваним рішенням його прав та інтересів.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

А отже, доводи викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст", м. Харків знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, оскільки є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи та зібраними по справі доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 26.12.2016р. у справі №922/3468/16 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким слід відмовити в позові повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 49, 99, 101, п.2 ст. 103, п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст", м. Харків задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.12.2016р. у справі №922/3468/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову Фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст", оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст" від 29.06.2016 року за №2 відмовити повністю.

В задоволенні позову Фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків про визнання недійсною нову редакцію (зміни) до Статуту ТОВ "Автомобіліст", прийняту на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Автомобіліст", оформленого протоколом від 29.06.2016 р. за №2 відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 (61000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) м. Харків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст" (61036, м. Харків, вул. Енергетична, 9-А, ) 1516,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 07.03.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.