номер провадження справи 24/151/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017 Справа № 908/3391/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 133, )

до відповідача: Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Радянська, буд. 1, )

про стягнення 9 501,82 грн.

Суддя Азізбекян Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 12.12.2016р. № 1053;

ОСОБА_2, довіреність від 12.12.2016р. № 1052;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 03.01.2017р. № 1

СУТНІСТЬ СПОРУ:

20.12.2016р. до господарського суду Запорізької області надійшов позов Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про стягнення 9 501,82 грн. заборгованості.

Ухвалою від 20.12.2016р. порушено провадження у справі № 908/3391/16, присвоєно справі номер провадження 24/151/16, розгляд справи призначено на 25.01.2017р.

В судовому засіданні 25.01.2017 р. позивач надані додаткові пояснення від 19.01.2017р. № 12/30. Відповідач проти позову заперечив, свою правову позицію виклав у запереченнях від 25.01.2017р. № 01-13/205. Просить суд в позові відмовити.

З метою всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, розгляд справи відкладався на 20.02.2017р. о 16 год. 15 хв.

Ухвалою суду від 20.02.2017 р. строк вирішення спору було продовжено на 15 днів, розгляд справи призначено на 07.03.2017 р. на 12 год. 15 хв.

22.02.2017 р. від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач вказав, про те що даний спір не є адміністративним.

В судовому засіданні 07.03.2017 р. позивач просив позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечував.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, з посиланням на статтю 63 Закону України Про телекомунікації, ст. ст. 48, 89, 102 Бюджетного кодексу України, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 р., ст. ст. 11, 16, 96, 526, 530, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 20, 144, 174, 193, 216, 218 ЦК України. В обґрунтування вимог вказував, що протягом грудня 2015 р. позивачем надавалися телекомунікаційні послуги споживачам телекомунікаційних послуг, що проживають в Запорізькому районі, які мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. За грудень 2015 р. сума видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг склала 9 501 грн. 82 коп. Всупереч вимогам чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за грудень 2015 року відповідачем компенсовані позивачу не були, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 9 501 грн. 82 коп. Позивачем направлявся відповідачу лист № 32/2-3-495 від 13.12.2016 р. з вимогою оплати відшкодування понесених витрат. Вимога залишена без задоволення. Позивач вважає, що відповідач порушує встановлені нормативно-правовими актами зобовязання, незаконно ухиляється від відшкодування позивачу пільг з оплати послуг звязку, з підстав не передбачених законодавством. Позивач просить стягнути з відповідача 9 501 грн. 82 коп. заборгованості.

Відповідач, в свою чергу, посилається на те, що даний спір є адміністративним. Позивач проти цього заперечує.

За заявою представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Укртелеком є оператором телекомунікацій і включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації. Позивач надає телекомунікаційні послуги фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Згідно статті 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ №295 від 11.04.2012, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Закону України Про жертви нацистських переслідувань, Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус, Закону України Про охорону дитинства, Закону України Про прокуратуру для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

Згідно з п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Запорізького району є Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку № 256, відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у пятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п.8 Порядку № 256).

Переліки споживачів-пільговиків за видами пільг складались позивачем за формою №2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.07 N 535 Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг 2-пільга, та Інструкції про порядок її заповнення, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України, в електронному вигляді направлялись відповідачу, як головному розпоряднику коштів місцевого бюджету для відшкодування позивачу пільг, наданих споживачам телекомунікаційних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2015 року позивачем надавались послуги споживачам телекомунікаційних послуг, що проживають в Запорізькому районі, які мають право на відповідні пільги. Позивачем понесені витрати на надання послуг звязку означеним категоріям пільговиків на загальну суму 9 501 грн. 82 коп., в підтвердження чого позивачем надано розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у грудні 2015 року (форми № 2-пільга).

Всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг в сумі 9 501 грн. 82 коп. за грудень 2015 р. відповідачем не відшкодовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, п. 5 Порядку № 256 передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами-надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського, Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, в тому числі пільг з послуг зв'язку. Акти звіряння складаються за формою № 3-пільга, встановленою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28 березня 2003 року N 83 Про затвердження форми № 3-пільга.

Отже, складання актів встановленої форми, надання їх позивачу та надсилання до державних органів для виділення фінансування відноситься відповідно до вимог законодавства до обов'язків відповідача, як головного розпорядника коштів місцевого бюджету, які останній не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що акти за формою № 3-пільга за результатами розрахунку видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за грудень 2015 р. відповідачем складено не було та не направлено на підписання позивачу.

Позивач направляв відповідачу лист № 32/2-3-495 від 13.12.2016 р. з вимогою оплати відшкодування понесених витрат, який залишено відповідачем без задоволення.

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства України витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг в сумі 9 501 грн. 82 коп. за грудень 2015 р. не відшкодовані.

При цьому суд враховує наступне. Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відсутність бюджетних коштів у відповідача не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічна позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 по справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446, від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі № 15/5027/715/2011.

За таких обставин, Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Відповідачем зобовязання щодо компенсації позивачу вартості наданих телекомунікаційних послуг за грудень 2015 р. в розмірі 9 501 грн. 82 коп. у встановленому законом порядку не виконані, що свідчить про порушення зобовязання, які виникли із закону.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 9 501 грн. 82 коп. обґрунтовані, підтверджені доданими матеріалами та підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо того, що спір є адміністративним, оскільки в даному випадку, спір не є публічно-правовим, а є господарським і підлягає розгляду в господарському суді Запорізької області.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за позовом відноситься на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Радянська, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 133, ) 9 501 грн. 82 коп. (девять тисяч пятсот одну гривню 82 копійки) основного боргу та 1 378 грн. 00 коп. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 10.03.2017 р.

Суддя Т.А.Азізбекян