РІШЕННЯ

"03" березня 2017 р.Справа № 921/20/17-г/4

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

Розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 районного фізкультурно-оздоровчого клубу "Колос", вул.Степана Бандери, 23, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область

до відповідача ОСОБА_1 міської ради, вул. Майдан Волі, 1, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 районної державної адміністрації, майдан Волі 1, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область

про визнання права власності.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, НОМЕР_1 від 14.12.1996р.;

відповідача: не зявився;

третя особа: не з"явилась;

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представнику позивача процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України, розяснено.

ОСОБА_1 районний фізкультурно-оздоровчий клуб "Колос" звернувся 03.01.2017р. (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції канцелярії господарського суду вх. № 20 від 03.01.2017р.) до господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 міської ради, про визнання права власності.

Ухвалою суду від 04.01.2017р. порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 09.02.2017р.

02.02.2017р. відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву (вх. № 5024 від 02.02.2017р.), згідно якого останній позовні вимоги визнає, а також повідомив суд про те, що спірне майно не є комунальною власністю та просить суд розглядати справу за відсутності уповноваженого представника.

Уповноважений представник позивача у судовому засіданні 09.02.2017р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові, та звертає увагу суду, що напівпідвальне приміщення по вул. Міцькевича, 8 в м. Бучач, що передано на баланс ОСОБА_1 міжгосподарському фізкультурно-оздоровчому клубі "Колос" фактично не належить нікому.

Ухвалою від 09.02.2017р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 районну державну адміністрацію (майдан Волі 1, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область).

Також, на вимогу ухвали суду від 09.02.2017р., ОСОБА_1 районна державна адміністрація подала клопотання за № 01-240/01.01-16 від 27.02.2017р. про визнання вимог позивача, у якому також повідомляє суд про те, що напівпідвальне нежитлове приміщення за адресою: м. Бучач, вул. Міцькевича, 8/1 не перебуває у комунальній власності м. Бучача, інша інформація щодо правового статусу відсутня.

02.03.2017р. через канцелярію суду позивачем до матеріалів справи долучено додаткові документи згідно переліку (вх. № 7010 від 02.03.2017р.).

У відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався та оголошувалась перерва (востаннє на 03.03.2017р.) для надання можливості сторонам прийняти участь у розгляді справи, а також подати витребувані судом документи.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст. 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, господарським судом встановлено наступне:

Матеріали справи свідчать, що відповідно до розпоряджень голови ОСОБА_1 РДА від 10.04.1996р. за №163 та від 13.06.1996р. за №243 року , у звязку з тим, що напівпідвальне приміщення по вул. Міцкевича 8, належить спортклубу «Колос», вказане приміщення безкоштовно передано на баланс ОСОБА_1 міжгосподарському фізкультурно-оздоровчому клубу «Колос».

Згідно протоколу Звітно виборчої конференції ОСОБА_1 міжгосподарського фізкультурно - оздоровчого клубу «Колос» від 16.02.2000року, було прийняте рішення про внесення змін та доповнень до статуту , а саме затвердження нової назви «ОСОБА_1 районний фізкультурно - оздоровчий клуб «Колос», а також у звязку із тим, що клуб перебуває на дотації місцевого бюджету, вважати засновниками та фінансово-матеріальними гарантами: районну державну адміністрацію, районну раду, управління сільського господарства, відділ по фізичній культурі і спорту.

Таким чином, ОСОБА_1 районний фізкультурно - оздоровчий клуб «Колос» змінило назву на ОСОБА_1 міжгосподарський фізкультурно - оздоровчий клуб «Колос», засновниками якого є : управління сільського господарства, Бучацького району, ОСОБА_1 районна рада, ОСОБА_1 районна державна адміністрація, відділ по фізичній культурі і спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації ( Статут від 2000р., зареєстрований 18.12.2000р. та затверджений протоколом конференції від 16.02.2000р.).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 30.08.2016 року №150 «Про розгляд заяви фізкультурно-оздоровчого клубу «Колос» про присвоєння адреси обєкту містобудування (нежитловому напівпідвальному приміщенню), яке вбудоване в будинок по вул. Міцкевича ,8 м. Бучач » нежитловому напівпідвальному приміщенню, яке вбудоване в будинок по вул. Міцкевича, 8 м. Бучач присвоєно адресу - вул. Міцкевича 8/1,м. Бучач.

В подальшому на замовлення ОСОБА_1 районного фізкультурно - оздоровчого клубу «Колос» Комунальним підприємством «ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт від 19.10.2016 року на нежитлове приміщення по вул.№8/1, м. Бучач.

Таким чином, починаючи з 1996р., ОСОБА_1 районний фізкультурно - оздоровчий клуб «Колос» користується переданим йому напівпідвальним приміщенням, що знаходиться за адресую м.Бучач, вул.Міцкевича № 8/1 для здійснення статутної діяльності громадської організації. Дане приміщення використовується під потреби ОСОБА_1 ФОК «Колос» вже на протязі більше 20 років

І оскільки, на переконання позивача, він є добросовісним володільцем напівпідвального приміщення по вул. Міцкевича 8/1,м. Бучач, а відсутність оформленого і зареєстрованого у встановленому порядку права власності на обєкт нерухомості перешкоджає можливості володіти, користуватись та розпоряджатись майном, у звязку з чим просить визнати за ним право власності на зазначене майно за набувальною власністю на підставі ст.344 ЦК України.

Оцінивши зібрані у справі докази та керуючись нормами чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном (ст. 317 ЦК України).

В силу ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, яка при цьому визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Водночас, задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК України можливе при наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший, передбачений законом, спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015р. у справі № 3-87гс15).

Згідно зі ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до п.13 Постанови Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, з огляду на що відповідачем у даній справі визначено ОСОБА_1 міську раду, на території якої розміщено спірне нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач фактично більше 10 років добросовісно, відкрито і безперервно користується і володіє спірним приміщенням, що підтверджується наведеними вище документами, які долучені до матеріалів справи.

Водночас, із долучених до справи матеріалів слідує, що даним приміщенням, загальною площею 148,9 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Міцкевича 8/1, м. Бучач, позивач володіє безперервно з 1996 р. і по даний час, використовує його під потреби ОСОБА_1 ФОК «Колос».

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження використання спірних приміщень іншою особою та з іншою метою, аніж визначена Статутом діяльність даної громадської організації у сфері фізкультури та спорту, а також не містять доказів того, що на дані приміщення претендує інший власник.

Таким чином, твердження позивача, із посиланням на положення статті 344 ЦК України, що він є особою, яка добросовісно володіє чужим майном і продовжує відкрито, безперервно, безтитульно ним володіти тривалий час є документально підтвердженими матеріалами справи.

Крім того, відповідно до ст.ст.4,5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є обов'язковою, а відтак на даний час право ОСОБА_1 ФОК «Колос» на об'єкт нерухомості підлягає обовязковому оформленню.

Приписами п.9 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", визначено, що рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

Іншого можливого способу захисту свого права, як його визнання в судовому порядку, у позивача немає.

Позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інший спосіб створюється неможливість реалізації ним свого права власності, бодай через сумніви щодо такого права у інших осіб.

Зазначеної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України (зокрема постанова від 09 жовтня 2012 року у справі №5005/3756/2011).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивач добросовісно набув права на спірне нерухоме майно, відкрито і безперервно користується ним протягом часу визначеного законом та не приховував факт знаходження майна в його володінні.

Доказів на підтвердження протилежного відповідач - ОСОБА_1 міська рада , на території якої розміщено спірне нерухоме майно, не подала, про їх наявність суд не повідомили.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 33-34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог належними і допустимими доказами.

З врахуванням наведених норм закону та викладених обставин, суд вважає, що позивачем вірно обраний спосіб захисту права, у нього (позивача) є наявними усі передбачені ст.344 Цивільного кодексу України ознаки володіння, котрі є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, а відтак суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються судом на позивача у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, Цивільним кодексом України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 районним фізкультурно-оздоровчим клубом "Колос", (вул. Степана Бандери, 23, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 02660166) право власності за набувальною давністю на напівпідвальне нежитлове приміщення за адресою: м. Бучач, вул. Міцкевича, 8/1.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 09.03.2017р.

Суддя Н.М. Бурда