ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року Справа № 904/9732/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом): ОСОБА_1, представник, довіреність №2-363д від 19.12.2016 року;

від відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_2 представник, довіреність №б/н від 20.12.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі №904/9732/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування", смт. Донець Балаклійського району Харківської області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

про: стягнення 4 217,28 грн.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до: Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування", смт. Донець Балаклійського району Харківської області

про: визнання недійсною з моменту укладання додаткової угоди №4 від 31.03.2016 року до договору № ДНЗП01/7ТГ15 від 30.06.2015 року

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" заборгованість у сумі 3 654,90 грн., пеню у сумі 475,14 грн., 3% річних у сумі 43,74 грн., інфляційні втрати у сумі 43,50 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2016 року прийнято для спірного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про визнання недійсною з моменту укладання додаткової угоди №4 від 31.03.2016 року до договору № ДНЗП01/7ТГ15 від 30.06.2015 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі №904/9732/16 (суддя Васильєв О.Ю.) первісний позов задоволений повністю: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" заборгованість у сумі 3 654,90 грн., пеню у сумі 475,14 грн., 3% річних у сумі 43,74 грн., інфляційні втрати у сумі 43,50 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378,00 грн.; в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване порушенням відповідачем за первісним позовом умов договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ДН3П01/7ТГ15 від 30.06.2015 року з урахуванням додаткової угоди №4 від 31.03.2016 року в частині своєчасної та повної оплати послуг з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу у квітні 2016 року у сумі 3 654,90 грн. Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що умови, викладені в спірному договорі були визначені та погоджені сторонами, оспорюваний договір містить умови, жодна з яких не суперечить ані чинному законодавству, ані моральним засадам суспільства, письмова форма договору, яка встановлена для договорів між юридичними особами, сторонами дотримана.

Місцевий господарський суд зазначив, що положення Закону України "Про ринок природного газу" в частині транспортування природного газу не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки умовами спірного договору передбачено надання послуг поза газотранспортної системи, а саме шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами. Переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не позбавляє права суб'єкта господарювання надавати вказані послуги, оскільки нормативно-правовими актами не встановлено прямої заборони на це. Дана послуга є похідною від основного виду діяльності та надається на договірних засадах.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року по справі №904/9732/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" відмовити в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи первісний позов місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про його обґрунтованість. Апелянт зазначає, що не заперечує факт транспортування газу та його розподілення споживачам, однак звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що вказана послуга фактично надається ПАТ "НАК "Нафтогаз України", тому стягнення послуг з транспортування природного газу призводить до подвійної оплати вартості одного і того ж процесу. Газопроводи, по яким здійснюється транспортування газу, що передбачене спірним договором, відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і є не є відокремленим видом господарської діяльності, тому переміщення по них газу не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу та включається до ціни на газ власного видобутку. Апелянт зазначає, що між сторонами відсутня ознака фактичності угоди, оскільки за спірним договором надається послуга, яка вже надана ПАТ "НАК "Нафтогаз України" під час реалізації газу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі №904/9732/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А, ОСОБА_3, розгляд скарги призначений у судове засіданні на 02.02.2017 року.

Розгляд справи був відкладений з 02.02.2017 року на 21.02.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року строк вирішення спору продовжений на 15 днів.

У судовому засіданні 21.02.2017 року оголошено перерву до 09.03.2017 року.

У судових засіданнях, які відбулися 02.02.2017 року, 21.02.2017 року та 09.03.2017 року, представник апелянта апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" проти задоволення апеляційної скарги заперечувало та просило рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У судовому засіданні 09.03.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 30.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (замовник) був укладений договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ДН3П01/7ТГ15, відповідно до пункту 1.1 якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі - ГРС) для задоволення потреб промислових (компобутових) споживачів, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі - газ) замовника складає 328,000 тис. куб. м.

Відповідно до пункту 3.1 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Згідно з пунктом 3.3 зазначеного договору замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3.4 договору до прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства.

Пунктом 3.5 договору сторони визначили, що акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно з пунктом 5.1 договору вартість послуг з транспортування 1000 куб. м природного газу внутрішньопромисловими газопроводами газотранспортного підприємства складає 209,50 грн., крім того ПДВ 20% - 41,90 грн., всього з ПДВ 251,40 грн.

Відповідно до пункту 5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до пункту 11.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 11.2 договору).

30.06.2015 року між сторонами був підписаний протокол №1 узгодження договірної ціни до договору на транспортування природного газу №ДНЗП01/7ТГ15 від 30.06.2015 року, яким сторони досягли угоди про величину договірної ціни на послуги з транспортування 1 тис. м. куб. природного газу в розмірі 209,50 грн., крім того ПДВ 41,90 грн. (а.с. 16).

Додатковою угодою №4 від 31.03.2016 року до договору сторони внесли зміни до пункту 1.2 договору визначивши плановий обсяг транспортування природного газу замовника з 01.07.15 року по 30.04.16 року в обсязі 379,094 тис. куб. м., у тому числі за місяцями, зокрема, у квітні 2016 року у кількості 36,00 тис.куб.м.

Також, додатковою угодою №4 від 31.03.2016 року сторони зазначили строк дії договору до 30.04.2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (а.с.17).

Додатковою угодою №6 від 01.04.2016 року до договору сторони внесли зміни до пункту 5.1 договору встановивши, що вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами Газотранспортного підприємства складає 141,40 грн., крім того ПДВ 20% - 28,28 грн., всього з ПДВ 169,68 грн. (а.с. 18)

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" зазначає, що на виконання умов договору надало Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" послуги транспортування природного газу у квітні 2016 р. на загальну суму 3 654,91 грн., про що складений акт про виконання робіт по транспортуванню природного газу від 30.04.2016 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" відмовилося підписувати акт про виконання робіт по транспортуванню природного газу від 30.04.2016 року та оплачувати послуги з транспортування газу за квітень 2016 року у сумі 3 654,91 грн., що є причиною виникнення спору за первісним позовом.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем за первісним позовом заявлена до стягнення заборгованість за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ДН3П01/7ТГ15 від 30.06.2015 року за надані послуги у квітні 2016 року у сумі 3 654,91 грн.

З матеріалів справи вбачається, що газотранспортним підприємством (позивачем за первісним позовом) направлявся на адресу замовника (відповідача за первісним позовом) акт про виконання робіт по транспортуванню природного газу від 30.04.2016 року (а.с. 67, 68, 69), однак замовник відмовився від його підписання, про що міститься відмітка на вказаному акті (а.с. 21).

Між тим, листом від 11.05.2016 року за вих. №2912вих-2374 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" підтвердило наявність заборгованості за договором №ДН3П01/7ТГ15 від 30.06.2015 року у сумі 3 654,91 грн. (а.с. 19).

Доказів оплати заборгованості за договором №ДН3П01/7ТГ15 від 30.06.2015 року у сумі 3 654,90 грн. відповідач за первісним позовом не надав.

За викладеного є правильним висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з позивача на користь відповідача суми основного боргу у розмірі 3 654,90 грн.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.3 договору сторони визначили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня за період з 20.05.2016 року по 12.10.2016 року у сумі 457,14 грн.

Пеня нарахована відповідно до умов договору, чинного законодавства та правомірно стягнута місцевим господарським судом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача 3% річних за період з 20.05.2016 року по 12.10.2016 року у сумі 43,74 грн. та інфляційні втрати у сумі 43,50 грн.

Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про стягнення з первісного відповідача на користь первісного позивача 3% річних у сумі 43,74 грн. та інфляційні втрати у сумі 43,50 грн.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про недоведеність та необґрунтованість зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про визнання недійсною з моменту укладення додаткову угоду №4 від 31.03.2016 року до договору №ДНЗП01/7ТГ15 від 30.06.2015 року на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування".

Так, в обґрунтування зустрічних позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" посилається на те, що договори на транспортування природного газу має право укладати та надавати послуги по ним тільки суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників), тобто - оператор газотранспортної системи, яким не є Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування", оскільки у нього відсутня ліцензія на транспортування природного газу, вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не входить до вартості послуг, які передбачені спірним договором, а також на частину 1 статті 203 та частину 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Договір №ДНЗП01/7ТГ15 від 30.06.2015 року на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами був укладений виходячи з потреби в цих послугах замовника (позивача за зустрічним позовом), у якого відсутній власний трубопровід для підключення до газотранспортної системи, щоб на договірних засадах скористатися внутрішньопромисловими трубопроводами відповідача за зустрічним позовом з метою доставки придбаного у інших суб'єктів господарювання природного газу до власної мережі, а також з метою компенсації виробничих витрат позивача за первісним позовом, понесених внаслідок переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Згідно Статуту Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" є газовидобувним підприємством.

Відповідно до пункту 27 частини 1 статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 року № 222-VІІІ, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності як транспортування та розподіл природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, його зберігання в обсягах, що перевищують рівень, встановлений ліцензійними умовами, та постачання, крім постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом.

При цьому, нормами спеціального закону що регулює вказані правовідносини, а саме Закону України "Про ринок природного газу" (набрав чинності з 08.05.2015 року), у пункті 45 частини 1 статті 1 визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Крім того, частиною 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" наведені терміни вживаються в наступному значенні: 17) оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); 19) оператор газотранспортної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Враховуючи вищевикладене, відповідач за зустрічним позовом не здійснює діяльність з транспортування природного газу та не є оператором ГРС або оператором ГТС у розумінні Закону України "Про ринок природного газу", оскільки не здійснює свою господарську діяльність в рамках спірного договору із залученням магістральних газопроводів, які є обов'язковою складовою газотранспортної системи.

Отже, місцевий господарський суд зробив обґрунтований висновок, що законодавче регулювання договірних відносин між суб'єктами господарювання щодо транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами здійснюється на підставі норм Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

За умовами спірного договору переміщення природного газу здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами, які не є частиною магістрального трубопроводу, а отже і не є частиною газотранспортної системи.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укргазвидобування" послуг із транспортування природного газу, а отже не зачіпають відповідні правовідносини товариства з газопостачальними підприємствами. Вищезгадані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ "Укргазвидобування" поза газотранспортної системи - шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Як наслідок, положення Закону України "Про ринок природного газу" в частині транспортування природного газу не застосовуються до правовідносин, які склалися між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування".

Відповідно до частини 4 статті 179 Цивільного кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Позивач за зустрічним позовом і в зустрічній позовній заяві і в апеляційній скарзі посилається на листи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП), №2493 від 30.09.2015 року, в яких зазначено, що згідно Закону України "Про ринок природного газу", Закону України "Про трубопровідний транспорт" та Кодексу газотранспортної системи, вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами має відноситись на собівартість видобутку газу і враховуватись у ціні природного газу власного видобутку, оскільки переміщення вуглеводів внутрішньопромисловими трубопроводами та їх підготовка є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини, а не відокремленим видом господарської діяльності.

Місцевий господарський суд правомірно відхилені вказані листи, оскільки НКРЕКП вказує, що на даний час вказане питання законодавчо не врегульовано та наразі Комісією лише розробляється проект змін до постанови НКРЕКП №2516 від 30.09.2015 року, якою затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на які покладені спеціальні обов'язки.

Крім того, вищевказані листи НКРЕКП не мають обов'язкового характеру та не створюють ні для ПАТ "Укргазвидобування", ні для ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" юридичних наслідків, оскільки відповідно до пункту 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України №715/2014 від 10.09.2014 року, рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов'язкові до виконання суб'єктами природних монополій.

В листі НКРЕКП №4519/16.2.1/7-16 від 10.05.2016 року вказано що, якщо внутрішньопромислові трубопроводи знаходяться у користуванні газовидобувного підприємства, то питання обслуговування зазначених трубопроводів вирішується відповідно до законодавства у сфері господарської діяльності.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" зазначає, що газопроводи, про які йдеться мова у договорі, є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу.

Проте, в межах договору Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Твердження позивача за зустрічним позовом відносно того, що переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не є відокремленим видом господарської діяльності не позбавляє права суб'єкта господарювання надавати вказані послуги, оскільки нормативно-правовими актами прямої заборони на це не встановлено. Дана послуга надається на договірних засадах.

Також, необґрунтованими є посилання позивача за зустрічним позовом в обґрунтування своїх вимог на укладений між ним та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" договір транспортування природного газу №ДНЗП01/7ТГ15 від 30.06.2015 року як на подвійну оплату за послуги з транспортування природного газу за квітень 2016 року, оскільки основними видами діяльності Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №1173 від 24.07.1998 року "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу" є здійснення господарської діяльності з транспортування природного газу магістальними трубопроводами та зі зберігання природного газу, а відповідач за зустрічним позовом здійснює транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Частиною 1 статті 306 Господарського кодексу України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Згідно із частиною 4 статті 12 Господарського кодексу України обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюється Конституцією України та законом.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 вищевказаного Закону встановлено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

Отже, внутрішньопромислові трубопроводи відповідача за зустрічним позовом є складовою частиною трубопровідного транспорту, та діяльність, пов'язана з ними не є частиною процесу видобутку природного газу, як це зазначено позивачем за зустрічним позовом.

Місцевим господарським судом правомірно зазначено, що позивач за зустрічним позовом не надав в підтвердження викладеного доказів транспортування відповідачем за зустрічним позовом природного газу магістральними трубопроводами.

Крім того, посилання позивача за зустрічним позовом на частину 1 статті 203 Цивільного кодексу України та частину 1 статті 215 Цивільного кодексу України є необґрунтованими, оскільки умови, викладені в спірному договорі були визначені та погоджені сторонами, вказаний вище договір містить умови, жодна з яких не суперечить ані чинному законодавству, ані моральним засадам суспільства. письмова форма договору, яка встановлена для договорів між юридичними особами, сторонами дотримана.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Також, вказаною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За приписом статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Спірний договір було складено згідно вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та підписано уповноваженими представниками юридичних осіб.

Враховуючи викладене та те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено жодної обставини, за якої спірний договір (додаткова угода) може бути визнаний недійсним, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що правові відносини, які виникли між сторонами на підставі спірного договору (додаткової угоди) відповідають встановленим нормативними актами вимогам щодо договорів, а зміст вказаного договору (додаткової угоди) не суперечить діючому законодавству України і не порушує публічний порядок та спрямований на реальне настання правових наслідків, тому, правомірно не задовольнив зустрічні позовні вимоги, так як є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача за первісним позовом (апелянта).

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі №904/9732/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі №904/9732/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 10.03.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко