ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 910/4016/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Вовк І.В.,
Грек Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/4016/16 господарського суду міста Києва
за позовомприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"
доприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
простягнення 17 062, 10 грн. страхового відшкодування,
за участю представників

позивача: не з'явились,

відповідача: Жигальської Ю.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення 17 062, 10 грн. страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 16 552, 10 грн. страхового відшкодування. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами норм матеріального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" (в подальшому перейменоване у приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна") (страховиком) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (страхувальником) 23.12.2013 укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 18589, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1. Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння збитків, в тому числі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так 25.08.2014 на 306 км + 100 м автомобільної дороги М-04 сталася ДТП за участю водія ОСОБА_5, який керуючи автомобілем НОМЕР_2 скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з постановою Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2014 у справі № 591/6841/14-п зазначена ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України. Останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається зі Звіту про оцінку автомобіля № 743/14 вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 складає 45 903, 36 грн.

Відповідно до рахунка-фактури від 01.09.2014 № ТС-0000109 та акта виконаних робіт № ТС-0000109 від 01.11.2014, складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1", вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, склала 47 159, 98 грн..

На підставі зазначених рахунка-фактури та акта виконаних робіт, а також страхового акта № від 15.09.2014 позивач виплатив безпосередньо страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 31 324,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 000032891 від 16.09.2014 на вказану суму, копія якого наявна в матеріалах справи.

Посилаючись на те, що у відповідача, як страховика цивільної відповідальності за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0222565 за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу "DAF", д.н. НОМЕР_2, виник обов'язок сплатити позивачу суму страхового відшкодування, останній звернувся до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" з відповідною претензією.

Проте відповідачем було частково сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 14 262 грн., що і стало підставою для звернення з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з їх доведеності та обґрунтованості, у зв'язку з чим, за вирахуванням розміру франшизи - 510 грн., стягнув з відповідача на користь позивача 16 552, 10 грн. страхового відшкодування. Крім цього суди обох інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для відмови у стягненні суми коефіцієнту фізичного зносу з відповідача.

Проте колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, особою відповідальною за завдані збитки, згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та враховуючи наявність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0222565, в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

Дійсно, здійснення позивачем виплати страхового відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу своєму страхувальнику не суперечить вимогам ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки названий Закон не поширюється на правовідносини, які виникли за договором добровільного страхування автотранспорту № 18589 від 23.12.2013.

Разом з тим, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Тобто обсяг відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності визначено законом таким, що розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

Таким чином, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність у позивача права вимагати від відповідача відшкодування понесених ним витрат господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні розміру страхового відшкодування в порядку суброгації.

Враховуючи викладене та беручи до уваги передбачені Господарським процесуальним кодексом України межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів у даній справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/4016/16 скасувати.

Справу № 910/4016/16 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя Могил С.К.
Судді: Вовк І.В.
Грек Б.М.