РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/24408/16
За позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва

про стягнення 56 048,01 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Боженко А.О. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва (відповідач) 56048,01 грн. заборгованості за договором про відшкодування вартості витрат на послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення Ц-184 від 01.03.2012 з яких: 49 192,16грн. - основний борг, 5 156,46 грн. - інфляційні втрати, 1 699,40 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 порушено провадження по справі № 910/24408/16, призначено її до розгляду на 02.02.2017.

27.01.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання 02.02.2017 з'явився представник та надав суду пояснення щодо обставин справи. Представник відповідача не з'явився, відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав, про припини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 розгляд справи відкладено на 21.02.2017 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

21.02.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 21.02.2017 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 21.02.2017 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до п. 3.9., п.п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи надсилались на юридичну адресу відповідача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), та були повернуті на адресу суду поштовим відділенням зв'язку.

Відтак відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст. 75 ГПК України розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 21.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва та, відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва", перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (п.п. 1.1, 1.2 Статуту).

Відповідно до п. 2.1 Статуту, підприємство створено з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

У відповідності до п. 2.2.1 Статуту, основними напрямками діяльності підприємства, зокрема, є забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо-будинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

01.03.2012 між Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (далі - виконавець) та Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва (далі - споживач) укладено договір № Ц-184 про відшкодування вартості витрат на послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, споживач зобов'язується своєчасно відшкодувати виконавцю вартість наданих послуг з центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення, за встановленими тарифами, у строки і на умовах, що передбачені договором.

Споживач є користувачем (повне господарське відання) нежитлового приміщення (побутове приміщення) за адресою: м. Київ, пров. Михайлівський, 20, загальною площею 101,0 кв.м. на підставі наказу Головного управління з питань майна КМДА № 21 від 14.02.2002 (п. 1.2 Договору).

За умовами п.п. 2.1., 2.2. Договору, відшкодування вартості витрат на послуги за наявності засобів обліку справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а у разі його відсутності або несправності за нормативами (нормами) споживання. Нарахування за спожиті послуги поводиться згідно табуляграм ВАТ АК «Київводоканал» і АК «Київенерго» за тарифами, які затверджені розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, чинними у період споживання послуг.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи відшкодування вартості витрат на послуги, платежі вносяться не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з п. 9.1 Договору, останній укладається на 1 рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Відповідно до розрахунку позивача, у період з 31.03.2012 по 27.06.2014 у відповідача за договором № Ц-184 утворилась заборгованість за комунальні послуги у розмірі 49 192,16 грн. В підтвердження вказаного боргу позивачем надано облікові картки (табуляграми), розшифровки рахунків абонента та рахунками на оплату за спірний період.

30.07.2014 між Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (далі - кредитор) та Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва (далі - боржник) укладено договір № РСТ-192 про реструктуризацію заборгованості, відповідно до п. 1.1. якого, боржник визнає свої зобов'язання перед кредитором, що виникли у зв'язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті комунальні послуги за період з 01.09.2010 по 30.07.2014, відповідно до підписаного сторонами Акту звірки взаємних розрахунків станом, а також відповідно до умов договору № 03/02 та договору № Ц-184, які станом на 30.07.2014 року становлять суму у розмірі 49192,16 грн.

Положеннями п. 1.2, 1.3 Договору встановлено, що боржник зобов'язується в рахунок погашення заборгованості сплатити кредитору разовий платіж в сумі 500,00 грн. в день підписання цього договору. Борг в сумі, який залишився після проведення оплати згідно п. 1.2 договору, а саме 48692,16 грн. боржник зобов'язується сплатити кредитору шляхом розстрочення платежів за графіком сплати платежів у розмірах і строки, встановлені у розділі 3 цього договору.

Таким чином, уклавши договір № РСТ-192 про реструктуризацію заборгованості. Відповідач визнав та погодився із заборгованістю за спожиті комунальні послуги у розмірі 49192,16 грн.

Відповідно до п. 2.2. договору № РСТ-192, кредитор має право приймати рішення про дострокове розірвання договору про реструктуризацію у разі, зокрема, невиконання п. 1.2 цього договору та невиконання боржником п. 1.3 цього договору, що виразилось у відсутності оплат за графіком погашення заборгованості протягом 2 місяців.

Матеріали справи не місять доказів виконання відповідачем п. 1.2, 1.3 договору № РСТ-192 про реструктуризацію заборгованості.

Згідно з п. 8.4 договору № РСТ-192, у разі прийняття кредитором рішення про розірвання договору на підставі п. 2.2, кредитор повідомляє боржника про прийняте рішення із зазначення підстав розірвання. Договір вважається розірваним з дати, зазначеної кредитором у такому повідомленні.

Позивач повідомив відповідача про розірвання договору повідомленням від 01.12.2016 № 02/1409.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що заборгованість відповідача за надані комунальні послуги за Договором № Ц-184 становить 49 192,16 грн. У зв'язку із наявністю прострочення грошового зобов'язання позивачем нараховані 3% річних у сумі 1699,40 грн. та втрати від інфляційних процесів у сумі 5156,46 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України №1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно із ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Стаття 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи обліковими картками (табуляграмами), розшифровками рахунків, рахунками на оплату, розрахунками спожитих послуг, у період з 31.03.2012 по 27.06.2014 відповідачем спожито та не оплачено комунальні послуги на суму 49192,16 грн.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" на споживача покладено обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У договорі сторони погодили, що оплата вартості спожитих комунальних послуг здійснюється відповідачем не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки, невиконане зобов'язання за спірний період у розмірі 49192,16 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 49192,16 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем, також заявлено до стягнення 3% річних у сумі 1699,40 грн. (нараховані за загальний період з 30.04.2012 по 01.07.2014) та втрати від інфляційних процесів у сумі 5 156,46 грн. (нараховані за загальний період з квітня 2012 року по липень 2014 року).

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 1618,72 грн. та інфляційні втрати в сумі 5006,92 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Також, згідно із приписів ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд повертає позивачу зайво сплачений судовий збір в розмірі 449,00 грн., про що винесено відповідну ухвалу.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва (01030, м. Київ, вул. Пирогова, буд. 4/26, ідентифікаційний код 31753249) на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, будинок 10/8, ідентифікаційний код 31731838) суму основного боргу у розмірі 49192,16 грн., 3% річних у розмірі 1618,72 грн., втрати від інфляційних процесів у сумі 5006,92 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1372,34 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 27.02.2017.

Суддя С.О. Турчин