донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

28.02.2017 року справа №905/3543/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді За участю представників сторін: від позивача (апелянта): від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №433 від 19.10.2016 року; ОСОБА_5 за довіреністю №458 від 05.12.2016 року; не зявились;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", м. Київ
на ухвалу господарського суду Донецької області
від06 грудня 2016 року
у справі№ 905/3543/15 (судді Бокова Ю.В. - головуючий, ОСОБА_6М, ОСОБА_7С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Колбіко", м. Макіївка Донецької області
пропро звернення стягнення на предмет іпотеки
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.12.2016 року у справі №905/3543/15 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (далі за текстом - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Колбіко" (далі за текстом - ТОВ "Фірма "Колбіко") про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою прийнятою місцевим господарським судом, позивач - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", звернувся до Донецього апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 06.12.2016 року у справі №905/3543/15 та направити справу до господарського суду Донецької області для продовження розгляду.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки суд безпідставно ухилився від здійснення правосуддя не розглянувши справу по суті за наявними в матеріалах справи доказами та не зважаючи на відмову позивача зобовязав його оплатити проведення судової експертизи.

Крім того, на переконання апелянта, що навіть за умови неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд першої інстанції повинен був розглянути справу на підставі наявних доказів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2017 року для розгляду апеляційної скарги ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", сформовано колегію у складі: ОСОБА_8 головуючий (суддя-доповідач), судді Склярук О.І., Ушенко Л..В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.01.2017 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 30.01.2017 року о 10 год. 30 хв.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 141 від 30.01.2017 року, у звязку з неможливістю головуючого судді Будко Н.В. продовжувати розгляд справи у звязку із перебуванням у відпустці на дату слухання справи призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/3543/15.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2017 року для розгляду апеляційної скарги визначено новий склад суду: ОСОБА_1 О головуючий (суддя-доповідач), судді Агапов О.Л., Малашкевич С.А.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 30.01.2017 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 15.02.2017 року о 12 год. 50 хв.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2017 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 28.02.2017 року о 15 год. 00 хв.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №295 від 27.02.2017 року через неможливість судді-члена колегії ОСОБА_9 продовжувати розгляд справи у звязку із находженням у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2017 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію у складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

28.02.2017 року в судовому засіданні апеляційної інстанції були присутні представники ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", які підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 06.12.2016 року у справі №905/3543/15 та передати справу на розгляд до господарського суду першої інстанції.

28.02.2017 року в судове засідання апеляційної інстанції представники відповідача не зявились, відповідно до ст. 98 ГПК України про час і місце проведення судового засідання сторін по справі було повідомлено належним чином.Явка сторін не визнавалась обовязковою.

З метою належного повідомлення сторін по справі про час та місце судового засідання, Донецьким апеляційним господарським судом на офіційному веб-порталі суду було розміщено оголошення про час та місце проведення судового засідання, призначеного у справі №905/3543/15.

Враховуючи, що Донецьким апеляційним господарським судом було вжито всіх відповідних заходів, щодо повідомлення учасників справи, які знаходяться на території проведення АТО, дані учасники судового процесу вважаються належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 року №01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції".

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами частини 2 цієї статті передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що у грудні 2015 року до господарського суду Донецької області звернулось ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" з позовними вимогами до ТОВ "Фірма "Колбіко" про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №53891/2 від 20.11.2013 року, яке належить на праві власності ТОВ "Фірма "Колбіко", за іпотечним договором №99922 від 20.11.2013 року, яке належить на праві власності ТОВ "Фірма "Колбіко", за іпотечним договором №20081 від 20.11.2013 року, яке належить на праві власності ТОВ "Фірма "Колбіко", за іпотечним договором №104165/2 від 20.11.2013 року, яке належить на праві власності ТОВ "Фірма "Колбіко", за іпотечним договором №20082 від 20.11.2013 року, яке належить на праві власності ТОВ "Фірма "Колбіко", за іпотечним договором №111275/2 від 20.11.2013 року, яке належить на праві власності ТОВ "Фірма "Колбіко" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 10.06.2008 року, яка станом на 04.12.2015 року складала 6963508,69 грн. у спосіб, визначений ст. 38 Закону України Про іпотеку, шляхом укладення ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" від свого імені договору купівлі-продажу майна, що є предметом іпотеки за вищезазначеними іпотечними договорами з будь-якою особою покупцем за цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом, але не нижче вартості, вказаної в зазначених іпотечних договорах.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.12.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду із призначенням розгляду справи в судовому засіданні на 20.01.2016 року, зобовязано позивача та відповідача направити в судове засідання уповноважених представників та надати необхідні відомості.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.01.2016 року відкладено розгляд справи на 04.02.2016 року та зобовязано відповідача надати обґрунтований відзив.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.02.2016 року відкладено розгляд справи на 15.02.2016 року та повторно відповідача надати обґрунтований відзив.

15.02.2016 року до господарського суду Донецької області від відповідача - ТОВ "Фірма "Колбіко" надійшло клопотання про проведення судової експертизи у справі №905/3543/15.

03.03.2016 року до господарського суду Донецької області від ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив розглянути справу за наявними в ній доказами у звязку із чим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме звернути стягнення на предмети іпотеки у спосіб визначений ст. 38 Закону України "Про іпотеку", шляхом укладення позивачем від свого імені договору купівлі-продажу майна з будь-якою особою-покупцем за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на вказані види майна, на підставі оцінки, проведеною субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом, але не нижче розміру, що встановлений відповідним договором іпотеки.

Відповідно до ухвали господарського суду Донецької області від 10.03.2016 року, у звязку із виникненням питань щодо визначення актуальної ціни майна відповідача, які потребували спеціальних знань Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, призначено товарознавчу експертизу у справі №905/3543/15. Водночас, витрати повязані з проведенням судової експертизи, покладено на відповідача - ТОВ "Фірма "Колбіко".

04.04.2016 року до господарського суду Донецької області від Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов рахунок №70 від 23.03.2016 року за експертизу №349 та клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення дослідження №349, а саме документації БТИ у повному обємі (копії технічних паспортів) на усі обєкти оцінки (окрім земельної ділянки).

25.05.2016 року до господарського суду Донецької області від Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист (вих.№2349 від 18.05.2016р.) в якому в.о. директора інституту ОСОБА_10 повідомила про те, що у звязку ненадходженням коштів відповідно до рахунку надісланого судовим експертом до суду №70 від 23.03.2016 року за експертизу №349, керуючись п. 1.13. "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень" експертне провадження залишено без виконання.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.05.2016 року повторно призначено товарознавчу експертизу у справі №905/3543/15. Витрати повязані з проведенням судової експертизи, покладено на позивача - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".

Листом (вих.№905/3543/15 від 13.07.2016р.) господарський суд Донецької області повідомив позивача - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" про необхідність оплати судової експертизи у справі №905/3543/15 за рахунком №147 від 22.06.2016 року.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний лист (вих.№905/3543/15 від 13.07.2016р.) був отриманий 18.07.2016 року уповноваженою особою позивача.

05.09.2016 року до господарського суду Донецької області від Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист (вих.№768 від 30.08.2016р.) в якому в.о. директора інституту ОСОБА_10 повідомила про те, що у звязку ненадходженням коштів відповідно до рахунку надісланого судовим експертом до суду №147 від 22.06.2016 року за експертизу №768, керуючись п. 1.13. "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень" експертне провадження залишено без виконання.

В заяві про відновлення провадження у справі (вих.б/н від 09.09.2016р.), яка надійшла до господарського суду першої інстанції 12.09.2016 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", позивач не погодився із ухвалою від 30.05.2016 року в частині його зобовязання понести витрати повязані з проведенням експертизи та пояснив про неможливість сплати у звязку з чим просив суд розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Як вже зазначалось, ухвалою господарського суду Донецької області від 06.12.2016 року у справі №905/3543/15 позовну заяву ТОВ"Фінансова компанія "Довіра та гарантія" до ТОВ "Фірма "Колбіко" про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду.

Господарський суд першої інстанції, з посиланням на п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" без поважних причин не подало витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Крім того, місцевий господарський суд повязує неможливість розгляду позовної заяви із неможливістю встановлення реальної вартості іпотечного майна відповідача, оскільки домовленості щодо ціни продажу предмета іпотеки сторони не досягли, а оцінку субєкта оціночної діяльності - Донецького науково-дослідного інституту судових на рівні, не нижчому за звичайні ціни на це майно судом встановити не вдалось з субєктивних, неповажних причин.

Перевіривши законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого господарського суду, а відтак вбачає наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Застосування вказаної норми можливо за наявності таких умов: додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі; витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті; позивач не подав документи, витребувані судом чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами ст. 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Результатом вирішення спору у суді за наслідками розгляду справи є судове рішення по суті заявлених позовних вимог, що передбачено ст. 82 ГПК України.

Разом з тим, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Матеріалами справи підтверджується наступне.

Так, при зверненні до господарського суду Донецької області ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" разом з позовною заявою надані наступні документи: кредитний договір №0 від 10.06.2008 року, додаткові угоди до кредитного договору №1 10, договір іпотеки №53891/2, договір іпотеки №99922, договір іпотеки №20081, договір іпотеки №104165, договір іпотеки №20082.

Вбачається, що правовідносини, які склалися між ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" та ТОВ "Фірма "Колбіко" регулюються, насамперед, Цивільним кодексом України (далі за текстом ЦК України), Законом України "Про іпотеку", тощо.

Матеріали справи містять клопотання (вих.№07/01-1 від 15.02.2016р.) ТОВ "Фірма "Колбіко", в якому відповідач пояснив про необхідність визначення розміру початкової ціни реалізації заставного майна у звязку з чим просив призначення судової експертизи.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Тобто, господарський суд першої інстанції залишив позов без розгляду з причин ненадання суду витребуваних документів, необхідних для проведення експертизи, але ж в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано зазначено, що в позивача відсутні поважні причини та не прийнято до уваги підстави, з приводу яких він не мав змоги надати зазначені матеріали, що суперечить вимогам діючого законодавства щодо вирішення даних питань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач додав до позову докази, які, на його думку, підтверджують його вимоги.

Крім того, в заяві про уточнення позовних вимог від 03.03.2016 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" просило суд розглянути справу за наявними в матеріалах справи документами та звернути стягнення на перелічені предмети іпотеки шляхом укладення позивачем від свого імені договору купівлі-продажу майна з будь-якою особою-покупцем за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на вказані види майна, на підставі оцінки, проведеною субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом, але не нижче розміру, що встановлені відповідними договорами іпотек.

Тобто, в уточнених позовних вимогах позивач визначився з оціночними вартостями іпотечного майна, які встановлені в договорах іпотеки.

Між тим, судом першої інстанції не надана оцінка документам, які наявні в матеріалах справи.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, якщо суд приступив до розгляду справи, він за результатами розгляду справи ухвалює судовий акт за наявними у справі матеріалами (якщо сторони не надали інші, витребувані судом, докази), тому що позивач, який користується принципом диспозитивності, тобто правом не надавати докази, має нести ризик відмови в позові при недоведеності позовних вимог, в той же час, за умови фізичної відсутності ряду доказів у позивача, він не може бути позбавлений можливості вирішення спору в судовому порядку взагалі, бо це суперечило б положенням ст. 124 Конституції України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд не був позбавлений можливості розглянути позов за наявними у справі матеріалами, а в разі відсутності або неподання необхідних документів заявником - зобов'язаний був зробити висновок щодо законності і обґрунтованості його позовних вимог.

При цьому, як видно з ухвал суду першої інстанції будь-яких матеріалів необхідних для вирішення даного спору суд не вимагав та не витребував від позивача крім здійснення оплати судової експертизи.

Тобто, будь-яких необхідних для вирішення справи документів суд не витребував.

За змістом ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього Кодексу.

В порушення приписів процесуального законодавства суд першої інстанції прийняття законного та обґрунтованого рішення поставив в залежність від висновку експертної установи, що не відповідає нормам ст. 43 ГПК України.

Проте, в оспорюваній ухвалі суд першої інстанції не обґрунтував неможливість розгляду спору по суті за наявними у справі матеріалами.

Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на правосуддя відображається в основних засадах судочинства. Тому зміст цього права складається з наступних елементів: доступність правосуддя; право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення; незалежність і неупередженість суду; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; право на захист; публічність судового розгляду; розгляд справи в найкоротший строк, що передбачений законом

Аналогічні положення викладені в судовій практиці Європейського суду з прав людини, так у справі "Філіс проти Греції" заявник, який працював інженером, не міг самостійно звернутися до суду з позовом про виплату грошової винагороди за виконані ним проекти, оскільки такі справи порушувалися виключно за заявою ОСОБА_11 Греції. ЄСПЛ у цьому випадку визнав порушення права на доступ до правосуддя.

У справі "Балацький проти України" заявник скаржився на те, що він був позбавлений доступу до суду, оскільки районний суд відмовився постановити будь-яке рішення у його справі про незаконне переведення. ЄСПЛ вказав, що Уряд не надав переконливого пояснення, чому національні судові органи не постановили остаточного процесуального рішення у справі заявника про незаконне переведення після повернення справи на новий розгляд. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, а саме: порушення права заявника на доступ до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо фізичні, юридичні особи або органи державної влади вважають, що їх права і свободи порушені, створено або створюються перешкоди для їх реалізації.

Відмова суду у розгляді справ, провадження за якими вже було порушено, при відсутності обставин, що унеможливлюють такий розгляд, не відповідає правовій природі принципу права на судовий захист, яке відповідно до положень Конституції України та практики Європейського суду з прав людини не може бути обмежене.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновок місцевого господарського суду про необхідність залишення позову без розгляду не вирішивши його по суті суперечить як нормам вітчизняного, так і міжнародного законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позову без розгляду, що є підставою для скасування ухвали господарського суду Донецької області від 06.12.2016 року у справі №905/3543/15 з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції скасовується ухвала місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл суми судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги позивача, має бути здійснено місцевим судом за результатами розгляду справи, згідно ст. 49 ГПК України (із врахуванням розяснень викладених в п. 4.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України").

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", м. Київ, на ухвалу господарського суду Донецької області від 06.12.2016 року у справі №905/3543/15 - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 06.12.2016 року у справі №905/3543/15 - скасувати.

Справу №905/3543/15 передати на розгляд до господарського суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.О. Мартюхіна

Судді С.А. Малашкевич

ОСОБА_3