ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа № 920/56/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №10-19/17-Д/67 від 30.06.2016),

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Сумиобленерго, м. Суми, (вх. №500 С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 26.01.2017 у справі № 920/56/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Сумиобленерго, м. Суми,

до Державного підприємства Сумська біологічна фабрика, м. Харків,

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 26.01.2017 (суддя Заєць С.В.) позовні матеріали було повернуто позивачу без розгляду на підставі п 4. ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Позивач з ухвалою не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу про повернення позову без розгляду скасувати та передати справу на розгляд до господарського суду Сумської області. Апелянт посилається на те, що ним було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у встановленому порядку та розмірі, однак місцевим господарським судом безпідставно не прийнято надані ним оригінали платіжних доручень в якості доказів сплати судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження, призначено її розгляд на 02.03.2017, запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: позивачу - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; відповідачу - відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

Відповідач 02.03.2017 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що, на його думку, допущені позивачем порушення встановлених вимог щодо заповнення реквізитів розрахункових документів унеможливлюють перевірку належності призначення відповідних платежів. ДП Сумська біологічна фабрика просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач також звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за наявними у ній матеріалами без участі представника ДП Сумська біологічна фабрика.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, та враховуючи передбачений статтею 102 Господарського процесуального кодексу України пятнадцятиденний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду (про продовження якого сторонами не заявлено), надано достатньо часу та надано відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст.22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на них, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, 22.12.2016 ПАТ «Сумиобленерго» звернулося до господарського суду Сумської області із позовом до ДП «Сумська біологічна фабрика» про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №344 від 21.03.2012 (а.с.49). Ухвалою господарського суду Сумської області від 23.12.2016 у справі №920/1251/16 (а.с.14) вказану позовну заяву було повернуто з тих підстав, що станом на 23.12.2016 у господарського суду Сумської області відсутнє підтвердження Державної казначейської служби України щодо факту зарахування судового збору в загальній сумі 1378,00 грн. (за платіжним дорученням № 1289 від 10.11.2016, яке було додане ПАТ «Сумиобленерго» на доказ сплати судового збору за подання позовної заяви) до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому будь-яких посилань на недоліки оформлення самого платіжного доручення вищевказана ухвала не містить.

25.01.2017 ПАТ «Сумиобленерго» повторно звернулося до господарського суду Сумської області із відповідною позовною заявою (а.с.17), до якої окрім платіжного доручення №1289 від 10.11.2016 на суму 1378,00 грн. також додало платіжне доручення № 13 від 13.01.2017 на суму 222,00 грн. (доплата з урахуванням ставок судового збору на 2017 рік). Також до матеріалів позовної заяви додано листи Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області №02-28/201 від 23.01.2017 та №02-28/202 від 23.01.2017 (а.с.47, 48), якими підтверджено зарахування до Державного бюджету коштів, сплачених за вищевказаними платіжними дорученнями.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду Сумської області від 26.01.2017 позовні матеріали було повернуто позивачу без розгляду на підставі п 4. ч. 1 ст. 63 ГПК України. В обґрунтування вказаної процесуальної дії суд першої інстанції зазначив, що платіжні доручення, надані позивачем на доказ сплати судового збору, не містять реквізитів, які повинні міститись на оригіналі платіжного доручення (дата проведення банком, підпис банку, підпис відповідальної особи, дату одержання банком, підпис платника, печатку банку тощо).

Разом з тим, як вбачається з оригіналів наданих позивачем платіжних документів (а.с.45, 46), платіжне доручення № 1289 від 10.11.2016 на суму 1378,00 грн. дійсно не містить зазначених судом першої інстанції реквізитів, а саме дати проведення банком, підпису відповідальної особи, печатки банку тощо). У платіжному дорученні № 13 від 13.01.2017 на суму 222,00 грн. відповідні реквізити наявні. Тобто висновок місцевого господарського суду про вищевказані недоліки в обох платіжних документах не відповідає матеріалам справи.

Також суд першої інстанції зазначає, що, в порушення вимог п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, платіжні доручення не містять даних про особу, якій предявлено позовну вимогу.

Як вбачається з вищевказаних платіжних доручень, у графі «призначення платежу» у них вказано «Судовий збір, за позовом ПАТ «Сумиобленерго» - тобто відомості про особу, якій предявлено позовну вимогу, дійсно відсутні.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

За змістом вищенаведених норм, а також розяснень, наданих Вищим господарським судом у постанові пленуму № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України», надані заявником докази повинні відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів (про що зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу). Разом з тим, не будь-який недолік оформлення платіжних документів є підставою для повернення позовної заяви в порядку п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Так, у відповідності до підпункту 2.21 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України», на який посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Водночас відсутність таких відомостей не є підставою для повернення позовної заяви (заяви, скарги), оскільки суд самостійно перевіряє сплату позивачем (заявником, скаржником) належної суми судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 09.11.2016 у справі № 910/10286/16.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір сплаченої позивачем суми судового збору за платіжними дорученнями №1289 від 10.11.2016 на суму 1378,00 грн. та № 13 від 13.01.2017 на суму 222,00 грн. (усього 1600,00 грн.) за подання позовної заяви немайнового характеру відповідає вимогам п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент повторного звернення з ПАТ «Сумиобленерго» з позовною заявою (25.01.2017).

Факт перерахування зазначеної суми до Державного бюджету України також підтверджується наявними у справі доказами - на зворотній стороні обох платіжних доручень міститься запис про зарахування сплачених сум в дохід держбюджету, засвідчений підписами посадових осіб банківської установи та печаткою. Окрім того, дана обставина додатково підтверджується листами Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області №02-28/201 від 23.01.2017 та №02-28/202 від 23.01.2017. В оскаржуваній ухвалі (у переліку додатків до позовної заяви, яку повернуто судом ПАТ «Сумиобленерго») зазначено про наявність вказаних листів, однак у мотивувальній частині ухвали судом, всупереч вимогам ст.86 ГПК України, не наведено мотивів неврахування вказаних доказів як належного підтвердження сплати заявником судового збору у встановленому порядку та розмірі.

При цьому в оскаржуваній ухвалі суду відсутні посилання на дані електронної системи «Діловодство спеціалізованого суду», з яких би вбачалося, що станом на момент надходження позовної заяви ПАТ «Сумиобленерго» господарським судом Сумської області вже прийнято до провадження іншу позовну заяву цього ж підприємства, судовий збір за подання якої сплачено за платіжними дорученнями №1289 від 10.11.2016 на суму 1378,00 грн. та № 13 від 13.01.2017 на суму 222,00 грн. За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про неможливість ідентифікації позовної заяви за відомостями, вказаними у відповідних платіжних дорученнях.

Як уже зазначалося, ухвалою господарського суду Сумської області від 23.12.2016 у справі №920/1251/16 позовну заяву ПАТ «Сумиобленерго» було повернуто виключно через відсутність у господарського суду Сумської області станом на 23.12.2016 підтвердження Державної казначейської служби України щодо факту зарахування судового збору за платіжним дорученням №1289 від 10.11.2016 до спеціального фонду Державного бюджету України (без посилання на недоліки оформлення самого платіжного доручення). Однак незважаючи на те, що при повторному поданні позовної заяви ПАТ «Сумиобленерго» було надано належний та допустимий доказ такого зарахування (лист Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області), місцевим господарським судом не прийнято платіжне доручення №1289 від 10.11.2016 в якості доказу сплати судового збору вже з інших підстав (відсутність дати проведення платежу банком, відсутність даних про особу, якій предявлено позовну вимогу тощо).

Відповідно до п.3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», повертаючи позовну заяву згідно з частиною першою статті 63 ГПК, господарський суд повинен зазначити у відповідній ухвалі всі підстави такого повернення, які наведені у цій частині і під які підпадає заява, що повертається. Недопустимим є повертати позовну заяву з підстав, які мали місце й при первісному зверненні з позовом, але не були встановлені й зазначені судом як підстави для повернення первісно поданої позовної заяви.

В оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд зазначає, що гарантоване кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків у відповідності до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням.

Колегія суддів вважає, що оскільки місцевим господарським судом не мотивовано належним чином наявності законних обмежень права ПАТ «Сумиобленерго» на розгляд судом його позовної заяви, за подання якої ним сплачено судовий збір у встановленому порядку і розмірі, то повернення такої позовної заяви є неправомірним. Судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, яким порушено права позивача. Відповідне є підставою для скасування оскаржуваної ухвали згідно з п.4 ч.1, ч.2 ст.104 ГПК України.

Відповідно до ч.7 ст.106 ГПК України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 частини 1 та частиною 2 ст.104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Сумиобленерго» на ухвалу господарського суду Сумської області від 26.01.2017 у справі № 920/56/17 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 26.01.2017 у справі №920/56/17 скасувати.

Справу № 920/56/17 передати на розгляд господарського суду Сумської області.

Повний текст постанови складено 03.03.17

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.