РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р. Справа № 906/865/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Гулова А.Г. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МиРославель-Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 23.11.2016р. у справі № 906/865/16 (суддя Прядко О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" (м. Житомир)

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МиРославель-Агро" (с.Мирославль, Баранівського р-ну, Житомирської обл.)

про стягнення 81599,65 грн.

та за зустрічним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МиРославель-Агро" (с. Мирославль, Баранівського р-ну, Житомирської обл.)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" (м. Житомир)

про розірвання договору підряду № 010715/1 від 01.07.2015 та стягнення 53746,30 грн. пені

за участю представників сторін:

позивача (за первісним позовом) ОСОБА_1, представник згідно довіреності від 01 вересня 2016 року;

відповідача (за первісним позовом) - ОСОБА_2, представник за довіреністю від 01 листопада 2016 року.

Судом розяснено представникам права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" (надалі Позивач (за первісним позовом)) звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МиРославель-Агро" (надалі Відповідач (за первісним позовом)) 81599 грн. 65 коп., з яких: 60000 грн. становить заборгованість за договором підряду №010715/1 від 01 липня 2015 року; 3 160 грн. 50 коп. інфляційних втрат; 17 270 грн. 15 коп. пені та 1 169 грн. 3 % річних.

В свою чергу, Відповідач (за первісним позовом) звернувся до господарського суду Житомирської області із зустрічною позовною заявою до Позивача (за первісним позовом) про розірвання договору підряду № 010715/1 від 01 липня 2015 року та стягнення 53 746 грн. 30 коп. пені.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року первісний позов задоволено частково; стягнуто з Відповідача (за первісним позовом) на користь Позивача (за первісним позовом) 60 000 грн. основної заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 013 грн. 24 коп. судового збору. В іншій частині первісного позову відмовлено.

Також даним судовим рішенням, зустрічний позов Відповідача (за первісним позовом) до Позивача (за первісним позовом) задоволено частково; стягнуто з Позивача (за первісним позовом) на користь Відповідача (за первісним позовом) 18 081 грн. 01 коп. штрафних санкцій та 463 грн. 58 коп. судового збору. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Відповідач (за первісним позовом) звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати повністю або частково, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Позивача (за первісним позовом) відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що специфікація №1 до договору підряду №010715/1 від 01 липня 2015 року складена з грубим порушенням вимог наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №554 від 04 грудня 2009 року, так як роботи виконані Позивачем (за первісним позовом) відносяться до монтажних робіт і оформлятися повинні відповідними актами форми КБ-2В «Акт приймання виконаних робіт» та КБ-3 «Довідка про вартість виконаних робіт та витрати». Крім того, локальні та обєктні кошториси та кошторисні розрахунки, регламентовані п. 2.4 ДБН Д.1.1-1-2000, складені не були.

В свою чергу, як зазначає скаржник, ним було надіслано на адресу Позивача (за первісним позовом) лист № 53 від 26 листопада 2015 року, яким було попереджено про наслідки невиконання умов договору підряду, однак вказаний лист був залишений без належного реагування.

Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції безпідставно встановлено доведеність твердження Позивача (за первісним позовом), що вимоги сторін ґрунтуються саме на письмовому договорі підряду, укладеному на суму 120 000 грн., взявши до уваги в якості доказу не оригінал договору, а лише його кольорову копію. В свою чергу, наданий для огляду Відповідачем (за первісним позовом) оригінал договору підряду, укладений на суму 110 000 грн., місцевий господарський суд безпідставно визнав неукладеним.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12 січня 2017 року поновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, розгляд справи призначено на 07 лютого 2017 року об 10:30 год..

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 12 січня 2017 року, від Позивача (за первісним позовом) надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №2746/17 від 01 лютого 2017 року) в якому з підстав, висвітлених в ньому, останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

В судовому засіданні від 01 березня 2017 року представник Позивача (за первісним позовом) заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а тому просить відмовити в її задоволенні, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В судових засіданнях від 07 лютого 2017 року та 01 березня 2017 року представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати. Разом з тим, останнім було подане клопотання про призначення експертизи, а саме технічного дослідження договору підряду №010715/1 від 01 липня 2015 року, укладеного на суму 120 000 грн., який наданий Позивачем (за первісним позовом) та договору підряду №010715/1 від 01 липня 2015 року, укладеного на суму 110 000 грн., який наданий Відповідачем (за первісним позовом).

Розглянувши вищевказане клопотання, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Згідно статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (абзаци 2, 3 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23 березня 2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені Позивачем (за первісним позовом) вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, які підтверджені поданими доказами, що підлягають оцінці судом в порядку, передбаченому нормами процесуального кодексу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду приходить до висновку що в її задоволенні слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на таке.

Як встановлено апеляційним господарським судом, між Відповідачем (за первісним позовом) та Позивачем (за первісним позовом) 01 липня 2015 року було укладено договір підряду № 010715/1 (надалі Договір; а. с. 104-105).

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору Позивач (за первісним позовом) за дорученням Відповідача (за первісним позовом) взяв на себе зобов'язання виконати за оплату, згідно договірної ціни, роботи по складанню та запуску під навантаженням зерноочисного комплексу КЗ-50, а Відповідач (за первісним позовом) зобов'язався прийняти виконані роботи відповідно до умов даного договору.

Під роботами по складанню та запуску під навантаженням зерноочисного комплексу КЗ-50 розуміється виконання робіт за номенклатурою, в об'ємах та за ціною відповідно до Специфікації, що є невід'ємною частиною даного Договору.

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою вказаний Договір є договором будівельного підряду.

Суд констатує, що приписами статті 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно - кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно - кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що вартість робіт встановлюється та погоджується сторонами на підставі договірної ціни згідно з тарифами, узгодженими сторонами. Визначена вартість фіксується в Специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору.

В силу дії пункту 3.2 Договору, Відповідач (за первісним позовом) здійснює аванс на розрахунковий рахунок Позивача (за первісним позовом) у розмірі 50 відсотків впродовж 1 (одного) календарного дня з дати укладення даного договору. Остаточний розрахунок у розмірі 50 відсотків від загальної вартості Відповідач (за первісним позовом) здійснює на розрахунковий рахунок Позивача (за первісним позовом) впродовж 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Пунктом 5.1 Договору погоджено термін виконання робіт, а саме 30 календарних днів з моменту підписання Договору.

Пунктом 12.5 Договору встановлено, що він набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

На виконання умов Договору, Відповідачем (за первісним позовом) було перераховано на рахунок Позивача (за первісним позовом) 50 відсотків передоплати від вартості робіт на суму 120 000 грн., з призначенням платежу згідно платіжного доручення № 359 від 17 липня 2015 року "Монтаж зерноочисного обладнання, згідно договору № 010715/1 від 01 липня 2015 року" (а. с. 15).

У жовтні 2015 року Позивач (за первісним позовом) звернувся до Відповідача (за первісним позовом) з претензією про сплату заборгованості по Договору за виконані роботи у розмірі 60 000 грн. (а. с. 16).

В свою чергу, у відповідь на претензію, Відповідач (за первісним позовом) листом за вихідним №53 від 26 листопада 2015 року, відмовив у сплаті коштів з причин не здачі в експлуатацію зерноочисного комплексу КЗ-50, який є об'єктом Договору, та у звязку із не підписанням документів, що підтверджують виконання робіт (а.с.17).

В листі від 26 листопада 2015 року Відповідачем (за первісним позовом) зазначено, що уповноважені працівники Позивача (за первісним позовом) були допущені до майданчика, на якому розташовувався підготовлений ним фундамент для зерноочисного комплексу КЗ-50, та до монтажних робіт по складанню та запуску комплексу під навантаженням.

Однак, оскільки роботи не були завершені в 30-денний строк з моменту підписання Договору (до 01 серпня 2015 року), Відповідач (за первісним позовом) рекомендував Позивачу (за первісним позовом) провести розрахунки по сумі нарахованої пені за порушення строків виконання робіт (а. с. 17).

В свою чергу, 28 липня 2016 року, Позивач (за первісним позовом) надіслав Відповідачу (за первісним позовом) для підписання акт здачі - приймання виконаних робіт № ОУ-000012 від 31 липня 2015 року на суму 120 000 грн. (а. с. 18, 69, 70).

Вищевказаний акт був отриманий представником Відповідача (за первісним позовом) особисто 30 липня 2016 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 71).

Відповідно до надісланого акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №ОУ-000012, сторони претензій одна до одної з приводу повноти та якості проведених робіт по складанню та запуску комплексу під навантаженням по Договору не мають (а. с. 117).

Приписами статті 853 ЦК України передбачено обов'язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Разом з тим, умовами підпункту 6.3.3 пункту 6.3. Договору визначено, що Відповідач (за первісним позовом) зобовязаний прийняти об'єкт (виконані роботи) упродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання повідомлення Позивача (за первісним позовом) про готовність об'єкту до здачі.

Як підтверджується матеріалами справи, акт здачі - приймання виконаних робіт № ОУ-000012 від 31 липня 2015 року на суму 120 000 грн. був отриманий Відповідачем (за первісним позовом) лише 30 липня 2016 року, відтак останній зобов'язаний був до 04 серпня 2016 року прийняти виконані роботи або заявити Позивачу (за первісним позовом) про недоліки у виконаній роботі.

Приписами частини 4 статті 879 ЦК України визначено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

У пункті 3.2 Договору сторони погодили, що остаточний розрахунок у розмірі 50 відсотків від загальної вартості робіт Відповідач (за первісним позовом) здійснює на розрахунковий рахунок Позивача (за первісним позовом) впродовж 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Відповідачем (за первісним позовом) з моменту отримання акту здачі - приймання виконаних робіт № ОУ-000012 від 31 липня 2015 року на суму 120 000 грн. не було пред'явлено Позивачу (за первісним позовом) жодних зауважень та претензій з приводу виконаних підрядних робіт, то позовні вимоги Позивача (за первісним позовом) про стягнення 60 000 грн. заборгованості за виконані роботи є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Разом з тим, Позивачем (за первісним позовом) було заявлено позовні вимоги щодо стягнення 3 160 грн. 50 коп. інфляційних втрат; 17 270 грн. 15 коп. пені та 1 169 грн. 3% річних за період з 10 вересня 2015 року по 04 травня 2016 року.

Так, згідно частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В свою чергу, частиною 2 статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія Рівненського апеляційного господарського суду, враховуючи висновки, зроблені при вирішенні позовної вимоги про стягнення 60 000 грн., розглянувши вищезазначені позовні вимоги, приходить до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки прострочення Відповідачем (за первісним позовом) по оплаті виконаних робіт, а відповідно і право Позивача (за первісним позовом) на нарахування штрафних санкцій виникло не з 10 вересня 2015 року, а після 04 серпня 2016 року. Разом з тим, всі нарахування проведені Позивачем (за первісним позовом) до 04 серпня 2016 року.

Відтак, враховуючи вище висвітлене, оскільки період за який Позивачем (за первісним позовом) заявлено вимоги про стягнення відповідних нарахувань закінчився ще до початку періоду з якого відбулося прострочення грошового зобов'язання Відповідача (за первісним позовом), апеляційний господарський суд приходить до висновку, що вимога про стягнення даних нарахувань безпідставна, не обґрунтована та суперечить умовам укладеного між сторонами Договору.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд встановив часткову обґрунтованість зустрічних вимог Відповідача (за первісним позовом) про стягнення з Позивача (за первісним позовом) пені за порушення останнім строків виконання робіт по Договору.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що термін виконання робіт становить 30 календарних днів з моменту підписання даного Договору.

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, Договір було підписано сторонами 01 липня 2015 року, відтак, Позивач (за первісним позовом) був зобов'язаний виконати підрядні роботи зі складання та запуску зерноочисного комплексу під навантаженням до 31 липня 2015 року включно.

Як зазначалося вище у даній судовій постанові, акт здачі - приймання виконаних робіт №ОУ-000012 від 31 липня 2015 року на суму 120 000 грн. був отриманий Відповідачем (за первісним позовом) лише 30 липня 2016 року. А тому, порушення строків виконання підрядних робіт Позивач (за первісним позовом) допустив з 01 серпня 2015 року по 31 липня 2016 року.

Відповідно до приписів пункту 8.3 Договору у замовника є право на нарахування підряднику за порушення строків виконання робіт пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення строків від ціни не виконаної у строк роботи, за кожен день прострочення.

Так, Відповідач (за первісним позовом) просить суд стягнути з Позивача (за первісним позовом) 53 746 грн. 30 коп. пені нарахованої за період з 01 серпня 2015 року по 30 вересня 2016 року.

Разом з тим, Позивачем (за первісним позовом) було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

В силу дії статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як визначено приписами статті 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до положень частин 3, 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приписами частини 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як визначено приписами частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

А відтак, зважаючи на дату подачі зустрічного позову (30 вересня 2016 року), суд першої інстанції правомірно задоволив вимогу Відповідача (за первісним позовом) про стягнення неустойки за період з 29 вересня 2015 року по 31 січня 2016 року у розмірі 18 081 грн. 01 коп., а в частині стягнення з Позивача (за первісним позовом) 35 665 грн. 29 коп. пені за порушення строків виконання робіт - правомірно відмовив.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що при виготовлені оспорюваного судового рішення, місцевим господарським судом була допущена описка при зазначені кінцевого строку стягнення неустойки в частині задоволення зустрічних позовних вимог Відповідача (за первісним позовом), а саме замість дати "по 31 січня 2016 року" було зазначено "31 січня 2017 року".

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно встановлено доведеність тверджень Позивача (за первісним позовом), що вимоги сторін, заявлені у справі, ґрунтуються саме на письмовому договорі підряду № 010715/1 від 01 липня 2015 року, укладеному на суму 120000,00 грн., судом апеляційної інстанції не приймається до уваги, з огляду на таке.

Пунктом 12.3 Договору визначено, що договір, документи за даним договором, що передані факсимільним звязком мають повну юридичну силу до передачі оригіналу цього договору або документу.

При дослідженні вказаного Договору, судом встановлено, що він підписаний уповноваженими представниками Позивача (за первісним позовом) та Відповідача (за первісним позовом), скріплений печатками.

Не зважаючи на відсутність погодженої сторонами проектно-кошторисної документації до договору та підписаного сторонами договору № 010715/1 від 01 липня 2015 року на суму 120 000 грн. в оригіналі (що не суперечить умовам Договору), договір на суму 120000 грн. є укладеним, з огляду на вчинення сторонами дій з його виконання.

Так, в платіжному дорученні №359 від 17 липня 2015 року (а.с. 15) в графі призначення платежу Відповідачем (за первісним позовом) вказано, що перерахування здійснюється на підставі договору №010715/1 від 01 липня 2015 року.

При цьому, сума авансового платежу становить 50% від суми 120 000 грн., як передбачено пунктом 3.2 Договору.

Заперечення Відповідача (за первісним позовом) з приводу підписання договору підряду №010715/1 від 01 липня 2015 року на суму 120 000 грн. та дійсності підпису директора товариства на договорі, засвідченого печаткою товариства, суд оцінює критично, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів щодо порушення правил зберігання чи використання печатки, а також доказів втрати чи її викрадення, проведення службового розслідування за фактом незаконного використання печатки та звернення у зв'язку з цим до правоохоронних органів, чи із заявою про підробку документа, відповідачем за первісним позовом до господарського суду надано не було, з огляду на що у суду відсутні докази в підтвердження факту неправомірного використання печатки на вказаному документі та недійсності підпису директора Відповідача (за первісним позовом), проставленого на правочині від 01 липня 2015 року.

В матеріалах справи також міститься наданий Відповідачем (за первісним позовом) свій примірник договору №010715/1 від 01 липня 2015 року, однак на суму погоджених робіт у розмірі 110 000 грн., вважаючи, що саме на виконання вказаного правочину ним були вчинені дії з передоплати за виконані монтажні роботи (а. с. 56 - 60).

Проаналізувавши умови договорів підряду, що містяться у наданих сторонами примірниках, суд встановив, що їх зміст ідентичний, на відміну від ціни робіт відповідно до специфікації до примірника договору, наданого Позивачем (за первісним позовом), яка визначена у сумі що на 10 000 грн. більша від тієї, що міститься у специфікації до примірника договору, наданого Відповідачем (за первісним позовом).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, примірник договору підряду зі специфікацією на суму 110 000 грн. не підписаний зі сторони Відповідача (за первісним позовом) як замовником робіт, а інша сторона заперечує дійсність свого підпису на ньому. Відтак, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що вказаний договір підряду є неукладеним. Даний висновок базується на нормі статті 207 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

З огляду на усе вищевикладене в даній судовій постанові, суд вважає правомірною вимогу про стягнення на користь Позивача (за первісним позовом) 60 000 грн. основного боргу, а на користь Відповідача (за первісним позовом) 18 081 грн. 01 коп. штрафних санкцій. Разом з тим, у стягненні з Відповідача (за первісним позовом) 3160 грн. 50 коп. інфляційних втрат; 17 270 грн. 15 коп. пені та 1169 грн. 3 % річних, а з Позивача (за первісним позовом) 35 665 грн. 29 коп. пені суд відмовляє. Суд також відмовляє у задоволенні зустрічної вимоги про розірвання договору підряду № 010715/1 від 01 липня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України, підставою для розірвання договору в судовому порядку може бути лише істотне порушення договору стороною. Для визначення істотності порушення суд повинен встановити факт нанесення цим порушенням шкоди другій стороні, визначити ті блага, які друга сторона добросовісно розраховувала отримати укладаючи договір, а також визначити міру того, що друга сторона не зможе отримати внаслідок шкоди, яка завдана першою стороною. Визначаючи те чи інше порушення істотним, а отже таким, що дає право вимагати розірвання договору, суд повинен з`ясувати чи є дійсно істотною різниця між тим, на що вправі була розраховувати сторона при укладенні договору, і тим, що в дійсності змогла отримати. Тому важливо встановити, беручи до уваги правила тлумачення договору, які конкретно цілі ставила перед собою сторона у момент укладення договору і наскільки дії або бездіяльність боржника розходяться з цими цілями.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, її поділяють на майнову і немайнову.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідачем (за первісним позовом) в порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не доведено вини позивача (за первісним позовом), не надано доказів завдання йому вказаними порушеннями шкоди, не доведено розміру цієї шкоди, не доведено наявності істотної різниці між тим на що розраховував відповідач (за первісним позовом) і що в дійсності отримав, як того вимагає ч. 2 ст. 651 ЦК України для розірвання договору, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для розірвання договору підряду №010715/1 від 01.07.2015р., який укладений між ТОВ "Партнер-ВС" та СТОВ"МиРославель-Агро".

Колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими; апеляційним судом не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МиРославель-Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року в справі № 906/865/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року в справі № 906/865/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 906/865/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Грязнов В.В.