номер провадження справи 24/25/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2017 Справа № 908/3583/16

За позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області (14000, м. Чернігів, проспект Миру, 43, )

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1)

про стягнення 8 595,54 грн.

Суддя Азізбекян Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Літвінова В.Л., довіреність № 10 від 07.02.2017 р. №10;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 7344,70 грн., пені в сумі 516,37 грн. та штрафу в сумі 734,47 грн., всього - 8 595,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір оренди №83-16 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності - нежитлового приміщення гаражу НОМЕР_2 (реєстровий номер НОМЕР_3) площею 332,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, та перебуває на балансі Філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс». Вказаний договір розірвано сторонами 30.11.2016 р. Однак перед бюджетом обліковується заборгованість відповідача за оренду приміщення за період липень - листопад 2016 року в сумі 7344,70 грн. За порушення термінів сплати орендної плати позивачем нарахована станом на 23.12.2016 р. пеня в сумі 516,37 грн. та штраф 10% від суми заборгованості - 734,47 грн. Зазначену заборгованість та штрафні санкції позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. ст. 625, 631 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 291 Господарського кодексу України, ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Ухвалою суду від 03.01.2017р. порушено провадження у справі № 908/3583/16, присвоєно справі номер провадження 24/25/17, розгляд справи призначено на 20.02.2017р.

В судовому засіданні 20.02.2017 р. позивачем надані письмові пояснення, в яких позивач вказує на те, що підтримує у повному обсязі позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 20.02.2017 р. не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

З метою всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, суд ухвалою від 20.02.2017 р. відклав розгляд справи на 03.03.2017р.

В судовому засіданні 03.03.2017 р. був присутній тільки представник позивача, за його клопотанням фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач відзив на позов суду не надав, свого представника в судове засідання не направив, причин неявки не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлений в порядку ст. 64 ГПК України ухвалами суду від 03.01.2017 р. та від 20.02.2017 р., які надсилались за адресою: АДРЕСА_3), що є адресою місцезнаходження відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідач не перебуває в процесі припинення, що підтверджується витягом з цього реєстру.

Надіслана відповідачу копія ухвали суду від 03.01.2017 р. повернулась до суду без вручення з відміткою поштової установи про закінчення терміну зберігання.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 64 ГПК України, суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що розгляд справи можливий за наявними у справі матеріалами без присутності представника відповідача.

В судовому засіданні 03.03.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди №83-16 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності - нежитлового приміщення гаражу НОМЕР_2 (реєстровий номер НОМЕР_3) площею 332,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, та перебуває на балансі Філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс», для здійснення виробничої діяльності в галузі переробки деревини.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 01.06.2016 р. до 30.05.2019 р. включно (п. 10.1 договору).

01.06.2016 р. орендодавець передав майно орендарю за актом приймання-передачі.

Вказаний договір розірвано сторонами 30.11.2016 р. шляхом укладання письмового договору про розірвання договору оренди та цього ж дня підписано акт приймання-передачі майна з оренди.

Разом із тим, позивач вказує, що за оренду приміщення за період липень - листопад 2016 року обліковується заборгованість відповідача перед бюджетом в сумі 7344,70 грн. За порушення термінів сплати орендної плати позивачем нарахована пеня станом на 23.12.2016р. в сумі 516,37 грн. та штраф 10% від суми заборгованості в розмірі 734,47 грн.

Зазначену заборгованість та штрафні санкції позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. ст. 625, 631 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 291 Господарського кодексу України, ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Спірні правовідносини сторін виникли з договору оренди комунального майна.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини з оренди комунального майна, є Закон України від 10.04.1992р. № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 19 Закону України від 10.04.1992р. № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з п. 5.3 договору орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).

За умовами пунктів 3.1 - 3.6 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - квітень 2016 року 2098,49 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого місяця оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов п. п. 3.6, 5.3 договору відповідач повинен був сплачувати до державного бюджету 70% орендної плати щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, що від повної суми орендної плати 2098,49 грн. складає 1468,94 грн. на місяць.

В порушення зазначених умов відповідач не перераховував до державного бюджету 70% орендної плати щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, за період з липня по листопад 2016 року, внаслідок чого утворилась заборгованість перед бюджетом в сумі 7344,70 грн. (5 місяців х 1468,94 грн.).

Статтею 33 ГПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати заборгованості або обґрунтованих заперечень проти позову відповідач не надав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи те, що зобов'язання зі сплати орендної плати за період дії договору відповідачем не виконано, воно не є припиненим.

За таких обставин суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 7344,70 грн.

Статтею 29 Закону України від 10.04.1992р. № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

За прострочення сплати орендної плати позивачем нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 13.07.2016 р. по 23.12.2016 р. в загальній сумі 516,37 грн.

Суд визнав розрахунок пені обґрунтованим та задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 516,37 грн.

Пунктом 3.8 договору також встановлено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Враховуючи те, що прострочення оплати становило більше трьох місяців позивач нарахував на суму заборгованості (7344,70 грн.) штраф у розмірі 10%, що склало 734,47 грн.

Суд визнав вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 734,47 грн. обґрунтованими.

Отже, позовні вимоги задоволені судом повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області (14000, м. Чернігів, проспект Миру, 43, ) з подальшим перерахуванням до Державного бюджету України (отримувач: УК у Козел. р-ні/КОЗЕЛЕЦЬК.Р-Н/22080300, рахунок 0163, , МФО 853592) 7344,70 грн. (сім тисяч триста сорок чотири грн. 70 коп.) заборгованості з орендної плати, 516,37 грн. (п'ятсот шістнадцять грн. 37 коп.) пені, 734,47 грн. (сімсот тридцять чотири грн. 47 коп.) штрафу. Видати наказ.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області (14000, м. Чернігів, проспект Миру, 43, ) на розрахунковий рахунок 3304, банк - ДКС у м. Києві, МФО 820172, ) 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) витрат на сплату судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 07» березня 2017 року.

Суддя Т.А.Азізбекян