РІШЕННЯ

"14" лютого 2017 р.Справа № 921/798/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

Розглянув справу

за позовом: Фермерського господарства "Золотий жайвір", с. Городниця, Підволочиський район, Тернопільська область

до відповідачів:

1. Фермерського господарства "Барселона", с.Городниця, Підволочиський район, Тернопільська область

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг", м. Миколаїв

про визнання недійсним договору.

За участю представників сторін від:

Позивача: Покотило Ю.В. - представник (довіреність №19 від 10.10.2016р);

Відповідачів:

1. Дацків І.В. - ліквідатор (посвідчення № від 09.12.2014р.);

2. Лопушанський О.І. - представник (довіреність б/н від 07.09.2016 р.)

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Документообіг господарського суду" та спеціалізованої програми фіксування відеоконференцій "TrueConf"

Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер N125TE25D8010595B1.

Для робочого оригіналу фіксування відеоконференції надано диск DVD-R, серійний номер MFP6531G120046-535.

Учасникам судового процесу в судовому засіданні оголошено склад суду та роз'яснено їх права і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

В судовому засіданні 14.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Фермерське господарство "Золотий жайвір" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідачів: 1. Фермерського господарства "Барселона" та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг" про визнання недійсним договору про переведення боргу від 27.12.2013 року.

Ухвалою суду від 20.12.2016р. порушено провадження у даній справі та її розгляд призначено на 17.01.2017р.

Представник позивача в судове засідання 17.01.2017 р. з'явився, надав частково витребувані судом документи, а саме: оригінали документів долучених до позовної заяви, які оглянуті судом.

Представник відповідача 1 в судове засідання 17.01.2017 р. з'явився. Також, на виконання вимог ухвали суду від 20.12.2016 р., через канцелярію суду надав письмові пояснення по суті спору - відзив (вх.№ 3769 від 16.01.2017р.).

Відповідач 2 явку свого представника в судове засідання 17.01.2017 р. не забезпечив, витребуваних судом документів не надав. Однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання можливості ознайомитися із матеріалами справи та підготувати відзив ( вх.№ 3801 від 16.01.2017р.). Також відповідач 2 подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції шляхом її проведення в господарському суді Миколаївської області (вх.№3803 від 16.01.2017р.).

Ухвалою суду від 17.01.2017 р. клопотання відповідача 2 - ТОВ "Техноторг-Лізинг" про розгляд даної справи № 921/798/16-г/3 в режимі відеоконференції задоволено, яке доручено господарському суду Миколаївської області, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався на 31.01.2017 року.

На задоволення клопотання позивача про витребування доказів (вх.№3842 від 17.01.2017р.) судом, в порядку статті 38 ГПК України у відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг - Лізинг" витребувано документи, а саме: оригінал договору про переведення боргу від 27 грудня 2013 року та оригінал рахунку-фактури № КП 27/12-01 від 27 грудня 2013 року, про що винесено ухвалу суду від 18.01.2017 року.

31.01.2017 р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 31.01.2017р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні, просить позов задоволити повністю.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі з підстав, викладених у письмових пояснень (вх.№3769 від 16.01.2017р.).

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (вх.№4768 від 31.01.2017 р.) та пояснень, наданих у судовому засіданні. Також, через канцелярію суду надав документи, які витребовувались судом, зокрема оригінал договору про переведення боргу від 27.12.2013 р. (вх.№4769 від 31.01.2017 р.), який оглянуто судом.

Ухвалою суду від 31.01.2017р. розгляд справи відкладався на 14.02.2017р. з підстав, викладених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні - 14.02.2017р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, пояснень (на спростування відзиву на позов (вх.№5734 від 13.02.2017р.)) та пояснень, наданих в судовому засіданні, просить позов задоволити повністю.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі з підстав, викладених у письмових пояснень (вх.№3769 від 16.01.2017р. ).

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (вх.№4768 від 31.01.2017 р.) та пояснень, наданих судовому засіданні, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Разом з позовними вимогами позивач заявив клопотання щодо витребування у Слідчого управління ГУНП в Тернопільській області матеріали кримінального провадження №00000215 від 10.12.2016р. для їх огляду в судовому засіданні.

Суд, розглянувши дане заявлене клопотання щодо витребування матеріалів кримінального провадження, відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне:

Згідно статті 38 ГПК України передбачено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Однак, заявником не подано доказів на підтвердження того, що Слідче управління ГУНП в Тернопільській області відмовляється надати такі докази, а також не наведено будь-яких інших обставин, що перешкоджають їх наданню.

Також суд зазначає, що кримінальне провадження не має на меті дослідження та встановлення обставин та фактів, що мають істотне значення для вирішення цього господарського спору, а також є відсутніми обставини, які б об'єктивно перешкоджали розглядові справи по суті заявлених позовних вимог.

Господарський суд відповідно до норм процесуального закону може вирішити справу незалежно від наслідків кримінального провадження, на підставі оцінки доказів, поданих сторонами, відповідно до статті 43 ГПК України, якою передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи, пояснення представників позивача та відповідача 1 та заперечення представника відповідача 2, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

27.12.2013 року між Фермерським господарством "Барселона" (як, Первісний боржник/ відповідач 1) та Фермерським господарством "Золотий жайвір" (як, Новий боржник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг- Лізинг" (як, Кредитор/відповідач 2) укладено договір про переведення боргу, відповідно до умов якого Первісний боржник переводить свій борг на Нового боржника, внаслідок чого Новий боржник замінює Первісного боржника як зобов'язану сторону у Договорі фінансового лізингу №653 від 16.08.2012р. - "Основний договір", укладеному між Первісним боржником та Кредитором (п.1 Договору про переведення боргу).

За цим договором Новий Боржник стає зобов'язаним здійснити замість Первісного Боржника наступні обов'язки останнього: в частині оплати лізингових платежів згідно розділу 2 Основного договору (п.2 Договору про переведення боргу).

Згідно пункту 3 Договору про переведення боргу визначено, що з моменту укладення цього договору Первісний боржник припиняє бути стороною за Основним договором, а замість нього стороною за Основним договором стає Новий боржник.

Відповідно до пункту 5 Договору про переведення боргу, підписуючи цей Договір, Новий боржник підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), пов'язана із Основним договором, зокрема і та, що стосується спорів і суперечностей за Основним договором між Первісним боржником та Кредитором.

Пунктом 6 Договору про переведення боргу визначено, що переведення боргу за цим Договором не тягне за собою жодних інших змін умов Основного договору, укладеного між Первісним боржником і Кредитором, окрім тих, що пов'язані із зміною Первісного боржника Новим боржником.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє на протязі дії Основного договору (пункт 8 Договору про переведення боргу).

Пунктом 11 Договору про переведення боргу зазначено, що цей договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у трьох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної із сторін.

Підставою для укладення договору про переведення боргу був борг Фермерського господарства "Барселона" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг - Лізинг", який виник внаслідок невиконання договору фінансового лізингу №653 від 16.08.2012р. щодо сплати лізингових платежів.

Так, 16.08.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг - Лізинг" (Лізингодавець) та Фермерським господарством "Барселона" (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 653, предметом якого Лізингодавець зобов'язався набути у власність та передати у користування Лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі строк наступне майно (предмет лізингу), а саме комбайн зернозбиральний КЗС 1218 у комплекті із жаткою та транспортним візком в кількості 1 шт. по ціні 1320000,00 грн.; передати у власність Лізингоодержувачу предмет лізингу за умови повного виконання Лізингоодержувачем всіх своїх зобов"язань за цим договором (п.1.1 Договору фінансового лізингу).

Відповідно до п. 1.2 Договору фінансового лізингу вартість предмету лізингу складає 1320000,00 грн.

Пунктом 2.7 Договору фінансового лізингу учасники передбачили, що Лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові та/або інші платежі за цим договором як під час користування предметом лізингу, так і під час технічного обслуговування, ремонту, модифікації, модернізації предмета лізингу, неможливості використання предмета лізингу через аварію, механічний дефект тощо.

Відповідно до п. 11.1 Договору фінансового лізингу останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 25 жовтня 2013 року, але в будь - якому разі до моменту повного виконання Лізингоодержувачем своїх грошових зобов"язань за цим договором.

Також між ТОВ "Техноторг-Лізинг" та ФГ "Барселона" підписано додаток №1 до договору фінансового лізингу № 653, яким сторони визначили графік та порядок сплати лізингоодержувачем лізингових платежів.

25.12.2013р. Фермерське господарство "Золотий жайвір" звернулося до ТОВ "Техноторг - Лізинг" з листом-пропозицією за вих.№ 33, відповідно до якого повідомив останнього про те, що враховуючи важкий фінансовий стан ФГ "Барселона", ФГ "Золотий жайвір" готове взяти виконання договору фінансового лізингу № 653 від 16.08.2012 року на себе, при умові відтермінування сплати за комбайн КЗС 1218 до 01.10.2014 року. Натомість ФГ "Золотий жайвір" зобов'язався придбати у відповідача 2 на умовах 100% оплати три трактори Беларус, а саме: Беларус 82.1 - 2 шт. та Беларус 1523 - 1 шт.

27.12.2013р. відповідач 2 надав позивачу рахунок - фактуру № КП27/12-01 на оплату за техніку згідно договору б/н від 27.12.2013 року, після чого останнім перераховані грошові кошти ТОВ "Техноторг - Лізинг" за техніку, а саме на підставі вказаного рахунку, про що свідчить призначення платежу в наступних платіжних дорученнях: № 12 від 10.01.2014 року на суму 151 000,00 грн.; № 19 від 14.01.2014 року на суму 151 000,00 грн., № 21 від 16.01.2014 року на суму 100 000,00 грн.; № 4 від 21.02.2014 року на суму 300 000,00 грн., всього на загальну суму 702 000,00 грн.

Крім цього, Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг - Лізинг" надано Фермерському господарству "Золотий жайвір" відповідь на лист № 33 від 25.12.2013 року, в якому відповідач 2 повідомив позивача про неможливість пролонгації договору фінансового лізингу № 653 від 16.08.2012 року. Також зазначив, що кошти в розмірі 702000,00 грн. сплачені ФГ "Золотий жайвір" у період з 01.01.2014 року по 21.02.2014 року враховані на погашення простроченої заборгованості згідно п. 2.9 договору фінансового лізингу № 653 від 16.08.2012 року та договору про переведення боргу від 27.12.2013 року, а саме: 121 306,69 грн. погашення простроченої заборгованості зі сплати ставки лізингодавця за період серпень 2013 року по лютий 2014 року; 580 693,31 грн. погашення простроченої заборгованості по сплаті компенсації вартості активів. Крім того, вказав, що станом на 24.02.2014 року у ФГ "Золотий жайвір" наявна заборгованість в розмірі 327 640,03 грн.

В свою чергу, листом за вих. № 35 від 14.03.2014 року позивач зазначив, що оскільки прийнявши лист-пропозицію від 25.12.2013 року щодо тракторів та розрахункові документи на загальну суму 702000,00 грн., відповідач 2 зобов"язаний був передати вказані трактори за актами приймання-передачі, а не зараховувати кошти на якісь інші цілі, просив відповідача 2 забезпечити передачу тракторів Беларус, марки: Беларус 82.1 - 2 одиниці та Беларус 1523 - 1 одиниця, за актом приймання-передачі, а виплати за комбайн марки КЗС -1218 розглядати в наступному порядку та надання гарантій ФГ "Барселона" відповідно до додатку № 1 від 14.03.2014 року, за яким: ФГ "Барселона" гарантувало оплатити за комбайн марки КЗС -1218.

19.06.2015 року господарським судом Тернопільської області у справі № 921/364/15-г/3 прийнято рішення про задоволення позову ТОВ "Техноторг-Лізинг" у повному обсязі, а саме: стягнуто з ФГ "Золотий жайвір" 106195,21грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №653 з вилученням у ФГ "Барселона" та передачею ТОВ "Техноторг-Лізинг" комбайну зернозбирального КЗС-1218.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. рішення господарського суду Тернопільської області від 19.06.2015р. у справі № 921/364/15-г/3 залишене без змін.

Як стверджує позивач, ТОВ "Техноторг - Лізинг" зловживаючи довірою керівника ФГ "Золотий жайвір" навмисно ввело позивача в оману щодо своїх справжніх намірів, а також щодо істотних умов договору про переведення боргу та договору фінансового лізингу (у зв"язку із не підписанням відповідачем 2 Додатку №2 від 30.12.2013р. до договору про розстрочку та відстрочку сплати заборгованості за договором фінансового лізингу, що було істотною та обов"язковою умовою для можливості укладення позивачем договору про переведення боргу), що згідно статті 230 Цивільного кодексу є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, що стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання договору про переведення боргу недійсним.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до пункту 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до пункту 1 статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено статтею 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 174 Господарського кодексу України визначає, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" - правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Крім того, основною умовою задоволення позову про визнання договору недійсним є порушення прав та законних інтересів позивача у справі.

Аналізуючи доводи позивача про недійсність спірного договору, суд зазначає наступне.

У статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно до вимог статті 203 Цивільного кодексу України зазначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом досліджено договір переведення боргу від 27.12.2013р. та встановлено, що останній укладено між Фермерським господарством "Барселона" (як, Первісний боржник/ відповідач 1) та Фермерським господарством "Золотий жайвір" (як, Новий боржник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг- Лізинг" (як, Кредитор/відповідач 2), відповідно до умов якого Первісний боржник переводить свій борг на Нового боржника, внаслідок чого Новий боржник замінює Первісного боржника як зобов"язану сторону у Договорі фінансового лізингу №653 від 16.08.2012р. - "Основний договір", укладеному між Первісним боржником та Кредитором (п.1 Договору про переведення боргу).

За цим договором Новий Боржник стає зобов"язаним здійснити замість Первісного Боржника наступні обов"язки останнього: в частині оплати лізингових платежів згідно розділу 2 Основного договору (п.2 Договору про переведення боргу).

Згідно пункту 3 Договору про переведення боргу визначено, що з моменту укладення цього договору Первісний боржник припиняє бути стороною за Основним договором, а замість нього стороною за Основним договором стає Новий боржник.

Як вбачається із договору про переведення боргу сторонами досягнуто згоди відносно усіх істотних умов даного договору.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В силу вимог статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов"язаннями (стаття 96 ЦК України).

Судом в судовому засіданні оглянуто оригінал договору про переведення боргу від 27.12.2013р. та встановлено наступне.

Як визначено пунктом 8 Договору про переведення боргу, останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє на протязі дії Основного договору.

Отже, договір про переведення боргу від 27.12.2013р. (правомірність укладення якого оспорюється позивачем) складений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін (Фермерське господарство "Барселона" - Дацків І.В., посада якого вказана в преамбулі договору - голова, яий діє на підставі Статуту; Фермерське господарство "Золотий жайвір" - Дацків В.П. - голова, що діє на підставі Статуту та Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг - Лізинг" - Березовська І.Є. - директор, що діє на підставі Статуту) та скріплений відтисками мокрих печаток Товариств.

Стаття 215 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз"яснено, що правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). За змістом частини третьої статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення. У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Відносно посилання Позивача на вчинення правочину під впливом помилки та вчинення правочину під впливом обману як на підставу для визнання договору недійсним, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог статті 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 230 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як визначено пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за змістом статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю (пункт 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" ).

Пунктом 11 Договору про переведення боргу сторони домовились, що цей договір складенй при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у трьох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної із сторін.

Також судом встановлено та як вбачається із змісту Договору про переведення боргу предметом є виключно заміна сторони у зобов'язанні.

Заміна сторін у зобов'язані регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 520 ЦК України встановлено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи те, що Договір фінансового лізингу представляє собою складне зобов'язання в якому у сторін даного зобов'язання незалежно від їхнього найменування (Лізингодавець /Лізингоодержувач ) є взаємні права та обов'язки, оскаржувальний договір про переведення боргу укладався із дозволу та відома первісного боржника ФГ "Барселона".

За змістом статті 215 ЦК України, вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена або однією із сторін правочину, або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позивач не обґрунтував у чому полягає порушення його законних прав та інтересів.

Позивачем не наведено жодних інших підстав, та не надано будь-яких доказів для визнання договору про переведення боргу недійсним, хоча обов'язок доведення обставин недійсності зазначеного правочину покладається саме на нього.

Крім того, оспорюваний договір про переведення боргу не містить в собі та за своєю правовою суттю, не може містити будь-яких обставин, умов, які передують його укладенню чи можуть перешкоджати вчиненню цього правочину, адже він не є похідним та пов'язаний із договором фінансового лізингу, а є самостійним правочином, відповідно до якого позивач стає зобов'язаним здійснити замість первісного боржника (ФГ "Барселона") обов'язки в частині оплати лізингових платежів згідно розділу 2 договору фінансового лізингу № 653 (п.2 договору про переведення боргу від 27.12.2016р.).

Так, 16.08.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг - Лізинг" (Лізингодавець) та Фермерським господарством "Барселона" (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 653, предметом якого Лізингодавець зобов"язався набути у власність та передати у користування Лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі строк наступне майно (предмет лізингу), а саме комбайн зернозбиральний КЗС 1218 у комплекті із жаткою та транспортним візком в кількості 1 шт. по ціні 1320000,00 грн.; передати у власність Лізингоодержувачу предмет лізингу за умови повного виконання Лізингоодержувачем всіх своїх зобов"язань за цим договором (п.1.1 Договору фінансового лізингу).

Відповідно до п. 11.1 Договору фінансового лізингу останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 25 жовтня 2013 року, але в будь-якому разі до моменту повного виконання Лізингоодержувачам своїх грошових зобов"язань за цим договором.

Також між ТОВ "Техноторг-Лізинг" та ФГ "Барселона" підписано додаток №1 до договору фінансового лізингу № 653, яким сторони визначили графік та порядок сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів.

25.12.2013 року Фермерське господарство "Золотий жайвір" звернулося до ТОВ "Техноторг - Лізинг" з листом-пропозицією за вих.№ 33, відповідно до якого повідомив останнього про те, що враховуючи важкий фінансовий стан ФГ "Барселона" останнє готове взяти виконання договору фінансового лізингу № 653 від 16.08.2012 року на себе, при умові відтермінування сплати за комбайн КЗС 1218 до 01.10.2014 року. Натомість ФГ "Золотий жайвір" зобов"язався придбати у відповідача на умовах 100% оплати три трактори Беларус, а саме: Беларус 82.1 - 2 шт. та Беларус 1523 - 1 шт.

27.12.2013р. відповідач 2 надав позивачу рахунок - фактуру № КП27/12-01 на оплату за техніку згідно договору б/н від 27.12.2013 року, після чого останнім перераховані грошові кошти ТОВ "Техноторг - Лізинг" за техніку, а саме на підставі вказаного рахунку, про що свідчить призначення платежу в наступних платіжних дорученнях: № 12 від 10.01.2014 року на суму 151 000,00 грн.; № 19 від 14.01.2014 року на суму 151 000,00 грн., № 21 від 16.01.2014 року на суму 100 000,00 грн.; № 4 від 21.02.2014 року на суму 300 000,00 грн., всього на загальну суму 702 000,00 грн.

Крім цього, Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг" надано Фермерському господарству "Золотий жайвір" відповідь на лист № 33 від 25.12.2013 року, в якому позивач повідомив відповідача 2 про неможливість пролонгації договору фінансового лізингу № 653 від 16.08.2012 року. Також зазначив, що кошти в розмірі 702000,00 грн. сплачені ФГ "Золотий жайвір" у період з 01.01.2014 року по 21.02.2014 року враховані на погашення простроченої заборгованості згідно п. 2.9 договору фінансового лізингу № 653 від 16.08.2012 року та договору про переведення боргу від 27.12.2013 року, а саме: 121 306,69 грн. погашення простроченої заборгованості зі сплати ставки лізингодавця за період серпень 2013 року по лютий 2014 року; 580 693,31 грн. погашення простроченої заборгованості по сплаті компенсації вартості активів. Крім того, вказав, що станом на 24.02.2014 року у ФГ "Золотий жайвір" наявна заборгованість в розмірі 327 640,03 грн.

В свою чергу, листом за вих. № 35 від 14.03.2014 року позивач зазначив, що оскільки прийнявши лист-пропозицію від 25.12.2013 року щодо тракторів та розрахункові документи на загальну суму 702000,00 грн., відповідач 2 зобов"язаний був передати вказані трактори за актами приймання-передачі, а не зараховувати кошти на якісь інші цілі, просив відповідача 2 забезпечити передачу тракторів Беларус, марки: Беларус 82.1 2 одиниці та Беларус 1523 - 1 одиниця, за актом приймання-передачі, а виплати за комбайн марки КЗС -1218 розглядати в наступному порядку та надання гарантій ФГ "Барселона" відповідно до додатку № 1 від 14.03.2014 року, за яким: ФГ "Барселона" гарантувало оплатити за комбайн марки КЗС -1218.

Дані факти досліджувались судами, зокрема.

19.06.2015 року господарським судом Тернопільської області у справі №921/364/15-г/3 прийнято рішення про задоволення позову ТОВ "Техноторг-Лізинг" у повному обсязі, а саме: стягнуто з ФГ "Золотий жайвір" 106195,21 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №653 з вилученням у ФГ "Барселона" та передачею ТОВ "Техноторг-Лізинг" комбайну зернозбирального КЗС-1218.

Вказаним рішенням суду підтверджено правомірність договору про переведення боргу від 27.12.2013 року.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. рішення господарського суду Тернопільської області від 19.06.2015р. у справі № 921/364/15-г/3 залишене без змін.

Під час перегляду рішення господарського суду Тернопільської області від 19.06.2015р., Львівським апеляційним господарським судом досліджено договір про переведення боргу від 27.12.2013р., та не знайдено порушень при його укладенні та виконанні, а оскаржуване рішення суду прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Тернопільської області не спростовують.

Варто відзначити, що дії ТОВ "Техноторг-Лізинг" щодо врахування в погашення заборгованості за Договором фінансового лізингу №653 коштів в сумі 702000,00грн, не знайшли заперечень ані зі сторони відповідачів ФГ "Барселона" та ФГ "Золотий жайвір" та ані зі сторони суду при прийнятті рішень у справі №921/364/15-г/3.

Також, рішенням господарського суду Миколаївської області від 29.03.2016 р. у справі № 915/102/16 за позовом ФГ "Золотий жайвір" до відповідача ТОВ "Техноторг - Лізинг" про стягнення грошових коштів у сумі 702 000,00 грн., в задоволенні позовних вимог відмовлено та судом встановлено наступне, як вбачається із листа-пропозиції ТОВ "Золотий жайвір" № 35 від 14.03.2014 року, останній запропонував придбати у ТОВ "Техноторг - Лізинг" трактори "Беларус" у кількості 3 одиниці. Інші істотні умови, до яких можна віднести вартість техніки та строки її постачання покупцю, вказаним листом не передбачені, натомість зазначено, що інші умови співпраці готові узгодити в процесі переговорів. Матеріали справи не містять будь-яких подальших домовленостей між сторонами та згод (акцепту) з боку відповідача, щодо продажу позивачу сільськогосподарської техніки. Водночас вбачається, що правовідносини між позивачем та відповідачем існували в площині виконання позивачем договору фінансового лізингу № 653 та договору переведення боргу від 27.12.2013 року, а перерахування грошових коштів в сумі 702000,00 грн. здійснювалось на виконання договору про переведення боргу, а не на отримання техніки на інших відповідних правових підставах.

Вказані рішення суду набрали законної сили відповідно до вимог статтей 85, 105 ГПК України.

Таким чином, виходячи із рішення господарського суду Тернопільської області від 19.06.2015 у справі №921/364/15-г/3, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 29.03.2016р. у справі №915/102/16 правовідносини між ФГ "Золотий жайвір" та ТОВ "Техноторг-Лізинг", в тому числі перерахування грошових коштів в сумі 702 000.00грн. здійснювалось на виконання договору про переведення боргу від 27.12.2013р., а не на отримання техніки на інших відповідних правових підставах.

В силу статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням господарського суду, за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Частина 5 статті 124 Конституції України вказує, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно статті 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

В силу частини 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Також, слід звернути увагу, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України". Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п.46 рішення у справі "Устименко проти України").

Крім того, у Рішенні Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002р. справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України" суд зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи викладене, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про недійсність договору про переведення боргу від 27.12.2013 р. Позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено, що спірний договір суперечить чинному законодавству України чи моральним засадам суспільства; не доведено та не подано жодних доказів того, що спірний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на його безпідставність та недоведеність.

Судові витрати слід покласти на позивача у відповідності до статті 49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано "28" лютого 2017 року.

Суддя Я.Я. Боровець