КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа№ 910/15298/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Чорної Л.В.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Хлєбніков С.Г. - довіреність б/н від 22.07.2016.

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність № 1473 від 13.09.2016.

ОСОБА_4 - довіреність № 1473 від 13.09.2016.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року

у справі № 910/15298/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Ворнер Мьюзік Україна", організація, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав - Приватна організація „Організація колективного управління авторськими і суміжними правами"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

про про стягнення 14 500,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року у справі № 910/15298/16 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на поточний рахунок ПО „Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" на користь позивача 14 500,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 у справі № 910/15298/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2016 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.01.2017 року за участю повноважних представників сторін.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, а від представника відповідача - додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 року відкладено розгляд справи на 21.02.2017 року на підставі ст. 77 ГПК України

13.02.2017 року через відділ документального забезпечення суду від скаржника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці та судді Пантелієнка В.О. на лікарняному протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.02.2017 року для розгляду справи № 910/15298/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Ткаченко Б.О., Чорна Л.В.

Ухвалою суду від 21.02.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року у справі № 910/15298/16 прийнято до провадження.

Присутні в судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з підстав зазначених у поданій скарзі, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року - без змін.

21.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ФОП ОСОБА_5 слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" звернулася до господарського суду міста Києва в інтересах ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_5 14 500,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.08.2015 року в приміщенні у пивоваріння "ІНФОРМАЦІЯ_1" («ІНФОРМАЦІЯ_1»), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в якому здійснював свою господарську діяльність відповідач, було зафіксовано факт публічного виконання музичних творів, зокрема, твору під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" у виконанні гурту "ІНФОРМАЦІЯ_2", за відсутності відповідного дозволу.

За наслідками розгляду заявлених позовних вимог, рішенням господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на рахунок ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" на користь ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" 14 500,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача і 1378,00 грн. судового збору.

Скаржник з даним рішенням не погоджується та в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення містить недоведені позивачем обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими. Крім того, на думку апелянта, вищезазначене рішення винесено з порушенням матеріального права.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (надалі по тексту - позивач, організація) та ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" (надалі по тексту - товариство) було укладено договір Договір №АВ-24012014/01 від 24.01.2014, за умовами якого:

- видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, які належать або протягом дії Договору №АВ-24012014/01 йому належатимуть, а саме: дозволяти або забороняти використання об'єктів авторського права третім особам відповідно до умов Договору №АВ-24012014/01 (пункт 2.1 Договору №АВ-24012014/01);

- надання повноважень на колективне управління правами передбачає: укладення організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третім особам, збір винагороди, її розподіл та виплату (пункт 2.2 Договору №АВ-24012014/01);

- у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, претензії, здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу організації, вчиняти будь-які інші дії (вживати заходи), направлені за захист авторських прав видавника, за умови отримання попередньої згоди видавника (пункт 9.2 Договору №АВ-24012014/01);

- Договір №АВ-24012014/01 вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє безстроково (пункт 12.1 Договору №АВ-24012014/01).

Відповідно до пункту 3.1 Договору №АВ-24012014/01 Товариством надано декларацію №2 щодо переданих в управління музичних творів, зокрема, "ІНФОРМАЦІЯ_3"; виконавець гурт "ІНФОРМАЦІЯ_2"; автори твору ОСОБА_8; ОСОБА_9, ОСОБА_10; ОСОБА_11, ОСОБА_12; ОСОБА_13; частка правовласника щодо публічного виконання - 50%, тобто, позивач отримав від ТОВ "Ворнер/Чаппелл" майнові права на зазначений твір на підставі Ліцензійного договору; дата початку дії Ліцензійного договору - 01.01.2014, кінцева дата дії - безстроково, а відтак, на підставі Договору №АВ-24012014/01 Організація набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Приписи ч. 1 ст. 31 Закону передбачають, що автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" (далі - Постанова №5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом "г" частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Разом з тим, така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

У пункті ж 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (далі - Постанова №12) наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 №18/2011.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду міста Києва щодо доведеності Організацією належними та допустимими доказами її права на звернення до господарського суду з позовом, направленим на захист виключних майнових авторських прав позивача на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_3" (виконавець гурт "ІНФОРМАЦІЯ_2"; автори твору ОСОБА_8; ОСОБА_9, ОСОБА_10; ОСОБА_11, ОСОБА_12; ОСОБА_13).

Скаржник, заперечуючи проти оскаржуваного рішення в поданій апеляційній скарзі зазначає, що первинним суб'єктом авторських прав на спірний музичний твір є компанія Myman Greenspan Fineman Fox Rosenberg & Light" LLP.

Колегія суддів відзначає, що Організація на підставі Ліцензійного договору, укладеного з ТОВ "Ворнер/Чаппелл", отримало виключні майнові авторські права, зокрема, на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_3"; Ліцензійний договір є чинним, в судовому порядку недійсним не визнаний, а тому є належним доказом наявності у Товариства прав на музичний твір.

Відповідно до ст. 443 ЦК України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ст. 440 ЦК України та ч. 3 ст. 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Приписами ч. 2 ст. 32 Закону встановлено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

У пункті 28 Постанови № 12 зазначено, що з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів та встановлено судом першої інстанції, представником Організації ОСОБА_6 (представник Підприємця офіціант ОСОБА_7 відмовився назвати свої дані, а також відмовивсь підписувати акт) було проведено фіксації фактів використання музичних творів у будинку пивоваріння "ІНФОРМАЦІЯ_1" (Підприємець; АДРЕСА_1) про що складено акт №27/08/2015-les від 27.08.2015 року, яким зафіксовано факти публічного виконання музичних творів, зокрема, твору під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" у виконанні гурту "ІНФОРМАЦІЯ_2"; актом зафіксовано, що публічне виконання музичних творів для фонового озвучення приміщення закладу здійснюється за допомогою наявного в закладі обладнання.

Як зазначає скаржник, що позивач у позовній заяві стверджує, що фіксація порушення відбулася 27.08.2015, в цей же час, в самому акті зазначено, що виконання начебто відбулося у проміжку часу з 07.08.2015 року по 08.08.2015 року; на першому аркуші акта фіксації від 27.08.2015 року №27/08/2015-les ОСОБА_6 посилається на чек з термінала К2400001 від 27.08.2015 року №392954, тобто датований через 20 днів після начебто порушення, проте на другому аркуші акта ОСОБА_6 вказує про те, що ним було спожито горілку, однак не видано ні фіскального чеку, ані товарного чеку.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні письмові пояснення представника Організації ОСОБА_6, в яких останній зазначив про те, що визначення в акті фіксації від 27.08.2015 року №27/08/2015-les часу "з 22:14 07.08.2015 року до 00:20 08.08.2015 року" є технічною помилкою.

Відповідно до ст. 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, перебування ОСОБА_6 у будинку пивоваріння "ІНФОРМАЦІЯ_1" підтверджується також гостьовим чеком від 27.08.2015 року замовлення №2211 та чеком з термінала К2400001 від 27.08.2015 року №392954; факт публічного виконання спірного музичного твору засвідчується також відеозаписом на диску Verbatim DVD-R, яким підтверджено час і місце використання саме у закладі відповідача музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів укладення Підприємцем угод із правовласниками, які б дозволяли публічне виконання вказаного твору. Не надано відповідних доказів і апеляційному суду.

Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції, відповідач в поданій апеляційній скарзі вказує на те, що позивачем було не тільки не доведено факт використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_3" саме відповідачем, ним навіть не було доведено, що виконання спірного музичного твору відбулося у комерційних цілях, а також не шляхом прослуховування будь-якою особою музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_3" за адресою: АДРЕСА_1, на сайті YouTube.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів відхиляє вказані доводи та вважає за необхідне зазначити, що на гостьовому чеку від 27.08.2015 року замовлення № 2211 наявна назва будинку пивоваріння "ІНФОРМАЦІЯ_1", вартість замовлення склала 115 грн., а згідно з чеком з термінала К2400001 від 27.08.2015 №392954 було оплачено вказану суму, а на зазначеному чеку з термінала міститься напис "ФОП ОСОБА_5 АДРЕСА_1", а відтак, судова колегія приходить до висновку, що саме відповідач здійснює свою господарську діяльність у будинку пивоваріння "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Крім того, щодо прослуховування будь-якою особою музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_3" за адресою: АДРЕСА_1, на сайті YouTube, то колегія судів вважає за необхідне зазначити, що з відеозапису, наявного в матеріалах справи, вбачається, що музика звучить в приміщенні будинку пивоваріння "ІНФОРМАЦІЯ_1" з барної стійки, яка знаходиться ліворуч від столика, за яким сидів представник Організації; крім представника Організації у приміщенні був присутній ще один відвідувач, який сидів праворуч від представника, і будь-якого пристрою, на якому присутня особа переглядає відео на сайті YouTube, у відвідувача немає.

Враховуючи вищевикладене, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про правомірне використання відповідачем спірного музичного твору, а тому використання останнім спірного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу відповідного правовласника та без сплати авторської винагороди.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Водночас використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Так, у пункті 42 Постанови № 5 зазначено, що розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Звертаючись до місцевого господарського суду з даним позовом, Організацією визначено суму компенсації 14 500,00 грн. (1*10*1450 грн.) за порушення за виконання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_3" на користь Товариства, виходячи з того, що мінімальна заробітна плата складає 1450 грн.; сума компенсації складає п'ятдесят мінімальних заробітних плат як компенсація за використання твору.

У підпункті 51.3 пункту 51 Постанови № 12 наведено, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Колегія суддів враховує, що відповідач припустився порушення щодо музичного твору вперше, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, вважає за доцільне притягнути відповідача до відповідальності у вигляді сплати компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а відтак, станом на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення з відповідача підлягає стягненню 14 500,00 грн. компенсації.

Крім того, судом першої інстанції правомірно відмолено у задоволенні клопотання відповідача щодо покладення його витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 39 000,00 грн. на позивача, оскільки у відповідності до ст. 49 ГПК України при задоволенні позову відповідні витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року у даній справі є обґрунтованим та таким, що прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі безпідставні, необґрунтовані та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року у справі № 910/15298/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року у справі № 910/15298/16 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 910/15298/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Л.В. Чорна

Б.О. Ткаченко