ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2017 Справа № 905/79/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»
доУправління соціального захисту населення Словянської міської ради
простягнення 364 499,68 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачаОСОБА_2 - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Словянської міської ради про стягнення заборгованості у розмірі 364499,68 грн. Управління соціального захисту населення Словянської міської ради

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №08-71/565-12і200/08-71/74 на відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість за період з січня 2015 року по грудень 2015 року.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що видатки на відшкодування вартості наданих послуг пільговим категоріям громадян здійснювалося з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, а відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» відповідні видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам не були передбачені.

Рішення прийнято 20.02.2017, оскільки в судовому засіданні 31.01.2017 оголошувалась перерва.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

У 2015 між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (постачальник, позивач) та Управлінням соціального захисту населення Словянської міської ради (виконавець, відповідач) підписано договір №08-71/565-12і200/08-71/74 на відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році (далі - Договір).

Цей Договір діє до 31.12.2015. Сторони домовились, що умови даного договору застосовуються до відносин між ними, які виникли згідно з п. 3 ст. 631 ЦК України з 01.01.2015 (п. 6.1 та п. 6.2 Договору).

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання з надання послуг звязку пільговій категорії громадян, а замовник зобовязується прийняти та відшкодувати виконавцю витрати, повязанні з наданням послуг звязку пільговій категорії громадян.

Розділом 2 Договору встановлено обовязки сторін:

Замовник зобовязаний:

- здійснювати контроль за відомостями, наданими виконавцем;

- відшкодувати виконавцю витрати, повязані з наданням пільг в межах сум, які надходять з Державного бюджету і бюджетів різних рівнів до замовника для відшкодування витрат на відповідні цілі;

- надавати виконавцю до 03 числа поточного місяця інформацію для проведення автоматизованої звірки щодо різновидів послуг громадян, що мають право на пільги у електронному вигляді;

- надавати щомісячно до 03 числа поточного місяця виконавцю протоколи розбіжності за звітний період для опрацювання.

Виконавець зобовязаний:

- обслуговувати громадян, які мають право на пільги згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Бюджетного кодексу України, рішень Донецької області, рішень Словянської міської ради та виконавчого комітету Словянської міськради, у відповідності до Порядку фінансування видатків місцевого бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №256 від 04.03.2002, постанови Кабінету міністрів України від 29.01.2003 №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги»;

- надавати замовнику щомісячно до 07 числа поточного місяця інформацію за попередній місяць для проведення автоматизованої звірки щодо різновидів послуг та характеристики житла громадян, що мають право на пільги;

- щомісячно до 07 числа поточного місяця надавати замовнику інформацію у електронному вигляді за наданні пільги у попередньому місяці;

- щомісячно до 20 числа подавати замовнику розрахунки щодо вартості послуг наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою « 2-пільга», в розрізі КФК.

За умовами розділу 4 Договору розрахунки між виконавцем та замовником проводяться наступним чином:

- виконавець до 20 числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику списки одержувачів пільг і розрахунки наданих послуг на електронних та паперових носіях щодо вартості послуг, наданих пільговикам за минулий місяць, згідно з формою « 2-пільга»;

- замовник звіряє інформацію, що міститися в реєстрі, з інформацією, що надходить від виконавця, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не проводить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей до уточнення цієї інформації;

- до 10 числа місяця - сторони підписують акти звіряння заборгованості за розрахунками щодо вартості послуг наданих пільг у минулому місяці;

- замовник проводить розрахунки з виконавцем, згідно акту звіряння заборгованості, в межах сум субвенцій і кошторису видатків на відповідні цілі при наявності фінансування.

Відповідно до п. 3.2 Договору виконавець має право отримати від замовника компенсаційні витрати на відшкодування наданих пільг.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги мають надаватися відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору протягом 2015 року позивачем надані послуги зв'язку (користування телефоном та встановлення телефонів) на пільгових умовах населенню у 2015 році, що підтверджується актами звіряння заборгованості, підписаними як з боку позивача, так і з боку відповідача. Вказані акти скріплені печатками підприємств сторін.

Отже, відповідно до умов Договору відповідач розрахунки приймав, акти звіряння з наростаючим підсумком за 2015 рік погоджував.

Згідно актів звіряння заборгованості, які як встановлено вище, підписані та скріплені печатками позивача та відповідача, заборгованість відповідача по договору за 2015 рік станом на 01.01.2016, становить 364499,68 грн.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно п.п. «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256, затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України.

Зокрема, пунктом 2 вищевказаної Постанови встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, згідно з п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг м. Словянська є Управління соціального захисту населення Словянської міської ради, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку №256, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до частини 1 пункту 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (частина 2 пункт 8 Порядку № 256).

Проте відповідач у встановлений строк за надані у 2015 році телекомунікаційні послуги у повному обсязі не розрахувався.

За таких обставин, за даними підприємства позивача станом на час звернення до суду заборгованість відповідача складає 364499,68 грн.

Судом встановлено, що оскільки заборгованість у актах звірки відображена по наростаючому принципу, то у актах станом на 01.01.2016 сторонами зафіксована остаточна сума заборгованості, яка становить 363778,48 грн за послуги користування телефоном та 721,20 грн за послуги встановлення телефону, а всього 364499,68 грн.

Крім того, 20.02.2017 позивачем до матеріалів справи наданий акт звіряння взаєморозрахунків по відшкодуванню витрат з надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям у 2015 році, підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств. Відповідно до вказаного акту позивач та відповідач повторно вказали наявність заборгованості на суму 364499,68 грн.

Відповідач не заперечує проти наявності у нього вказаної заборгованості, проте зазначає, що видатки на відшкодування вартості наданих послуг пільговим категоріям громадян здійснювалося з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України, а відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» відповідні видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам не були передбачені.

Судом відхиляються вказані доводи відповідача з наступних підстав.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава не вправі посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань та що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника передбачене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справах «Кечко проти України» і «Буденко проти України»).

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446, від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 364499,68 грн не спростована, а матеріали справи останніх не містять, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані у 2015 році послуги зв`язку за Договором №08-71/565-12і200/08-71/74 на відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році у розмірі 364499,68 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що він звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи на підставі п. 19 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судом відхиляється з огляду на наступне.

Згідно з п. 19 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення.

Частину 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» доповнено пунктом 19, на який посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який набирав чинності з 01.01.2017, тоді як позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Словянської міської ради подана 26.12.2016 згідно штампу поштової установи на конверті, в якому надійшла до суду позовна заява з доданими до неї документів.

У рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Взаємозв'язок між часом подання відповідної заяви або скарги до суду та ставкою судового збору, який підлягає сплаті, закріплено законодавцем також й у статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що на момент подачі даного позову заяви Управління соціального захисту населення Словянської міської ради не було віднесено Законом України «Про судовий збір» до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, а тому, враховуючи дію закону в часі, внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII зміни не можуть бути підставою для звільнення відповідача від сплати судового збору у даній справі.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

У звязку із задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Словянської міської ради (84116, Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Генерала Батюка, 40, ідентифікаційний код 25954290) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (49600, м. Дніпро, вул. Херсонська, 26, ідентифікаційний код 25543196) заборгованість у розмірі 364499 (триста шістдесят чотири тисячі чотириста девяносто девять) грн 68 коп. та судовий збір у розмірі 5467 (пять тисяч чотириста шістдесят сім) грн 50 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 27.02.2017

Суддя М.В. Сажнева