донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.03.2017 справа №913/1083/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: прокурор: від позивача: від відповідача: не зявився; не зявився; ОСОБА_5 довіреність б/н від 20.02.2017 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Айленд", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського суду Луганської області
від30.11.2016 р.
у справі№ 913/1083/16 (суддя: Косенко Т.В.)
за позовомпершого заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі ОСОБА_6 міської ради, м. Сєвєродонецьк, Луганська область
до Приватного підприємства "Айленд", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 366 536 грн. 89 коп.

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник прокурора Луганської області в інтересах держави в особі ОСОБА_6 міської ради звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "Айленд" 366 536 грн. 89 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.11.2016 р. позов задоволено, з відповідача на користь ОСОБА_6 міської ради стягнуто збитки в сумі 366 536 грн. 89 коп., а також з відповідача на користь прокуратури Луганської області стягнуто судовий збір у сумі 5 498 грн. 06 коп.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 30.11.2016 р., відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Скаржник вважає, що з припиненням дії договору оренди землі від 21.04.2010 р., яке відбулося 28.02.2013 р. між відповідачем та позивачем не існує договірних зобовязань, відтак зобовязання, яке відповідачем порушується, відсутнє.

Відповідач стверджує, що порушення права є підставою існування збитків у формі упущеної вигоди, то за невизначеністю місцевим господарським судом питання, яке саме право позивача порушено відповідачем, позовні вимоги є необґрунтованими.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не встановлено і не надано оцінку діям або бездіяльності позивача щодо вчинення ним заходів, спрямованих на уникнення збитків.

Апелянт також вказує на те, що застосування строку позовної давності полягає у стягненні збитків за період з 28.09.2013 р. по 28.09.2016 р. На думку відповідача, оскаржуваним рішенням суду безпідставно стягнута сума за період з 14.04.2014 р. по 30.04.2014 р. та за період з 01.06.2016 р. по 07.06.2016 р. з огляду на мораторій на сплату орендної плати за землі комунальної власності, встановленого Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2016 р. для розгляду апеляційної скарги у справі №913/1083/16 сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий суддя, судді Малашкевич С.А., Склярук О.І.

16.02.2017 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_6 міської ради про розгляд справи за відсутності її представника. Також, позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

17.02.2017 Донецьким апеляційним господарським судом отримано відзив прокуратури Луганської області, в якому прокурор заперечує проти доводів апеляційної скарги ПП Айленд та просить залишити рішення господарського суду Луганської області від 30.11.16 без змін.

06.03.2017 р., на виконання ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2017 р., надійшли письмові пояснення прокуратури Луганської області з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :06:020:0037.

Прокурор та представник ОСОБА_6 міської ради у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Представник ПП "Айленд" у судовому засідання підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Луганської області від 30.11.2016 р. скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові повністю.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача (скаржника), перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням ОСОБА_6 міської ради №3967 від 25.03.2010 р. "Про продовження строку оренди земельних ділянок", зокрема, затверджено технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки ПП "Айленд" під будівництво торговельно-розважального центру за адресою: м.Сєвєродонецьк, ш.Будівельників, район б.23-а, мікрорайон 79 (пп.1.2 п.1 рішення); продовжено строк оренди земельних ділянок строком на 3 роки ПП "Айленд", земельна ділянка кадастровий №:06:020:0037 площею 1,1088 га (56 кв. м) за адресою: м.Сєвєродонецьк, ш.Будівельників, район б.23-а, мікрорайон 79. Категорія земель землі житлової та громадської забудови; функціональне призначення земельної ділянки землі комерційного використання під будівництво торговельно-розважального центру) (пп.2.2 п.2 рішення).

21.04.2010 р. між ОСОБА_6 міською радою, як орендодавцем, та ПП "Айленд", як орендарем, укладено договір оренди землі №48, за умовами якого орендодавець на підставі рішення сесії ОСОБА_6 міської ради за №3967 від 25.03.2010 р., надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі комерційного використання (під будівництво торговельно-розважального центру), яка знаходиться за адресою: м.Сєвєродонецьк, ш.Будівельників, район б.23-а, мікрорайон 79 (п.1 договору).

Відповідно до п.2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,1088 га, в т.ч.: капітальна одноповерхова будівля 0,5054, тимчасова будівля 0,0054 га, під спорудами 0,0205, під проїздами, проходами та площадками 0,5775 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий №:06:020:0037 становить: на період будівництва 657961 грн. 92 коп. після завершення будівництва 3289920 грн. 48 коп. (п.5 договору).

Згідно з п.8 договору його укладено на 3 роки строком по 27.02.2013 р. включно. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата відповідно до п.9 договору вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 19738 грн. 86 коп. на рік, на період будівництва, що складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та 328992 грн. 05 коп. на рік, після завершення будівництва, що складає 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з п.14 договору земельна ділянка передається в оренду: під будівництво торговельно-розважального центру.

Відповідно до п.20 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку згідно з актом приймання-передачі протягом 3-х днів у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, повязаних із зміною її стану та несвоєчасного звільнення земельної ділянки має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розвязується у судовому порядку.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом (п.35 договору).

14.07.2010 р. земельна ділянка була передана відповідачеві за актом передачі-прийняття земельної ділянки в натурі.

Рішенням ОСОБА_6 міської ради № 411 від 27.03.2012 р. "Про присвоєння адреси торгівельно-розважальному центру, розташовану по ш.Будівельників, р-н буд.23-а, мк-н №79", зокрема, присвоєно торгівельно-розважальному центру, розташовану по ш.Будівельників, район б.23-а, замовником будівництва якого є ПП "Айленд", адресу: м.Сєвєродонецьк, ш.Будівельників, №23-б.

24.12.2012 р. ПП "Айленд" звернулося до ОСОБА_6 міської ради з листом №5/12 від 14.12.2012 р., в якому повідомило про намір продовжити строк договору оренди земельної ділянки №48 від 21.04.2010 р. на тих же умовах.

Статтею 1 Закону України Про оренду землі передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.2 Закону України Про оренду землі відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих Законів, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України Про оренду землі істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч.1 ст.15, ст.21 Закону України Про оренду землі.

Частиною 1 ст.21 Закону України Про оренду землі передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Відповідно до ст.33 Закону України Про оренду землі (в редакції, чинній на момент виникнення у відповідача переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Вбачається, що відповідач скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі та 24.12.2012 р. звернувся до ОСОБА_6 міської ради з листом №5/12 від 14.12.2012 р., в якому повідомив про намір продовжити строк договору оренди земельної ділянки №48 від 21.04.2010 на тих же умовах.

Як зазначено вище, в п.8 договору сторони визначили строк дії договору по 27.02.2013 р. включно.

Чинне законодавство, за умови продовження використання орендарем земельної ділянки державної або комунальної власності, передбачає можливість автоматичної пролонгації договору оренди земель державної або комунальної власності, однак за умови обовязкового укладення між сторонами відповідної додаткової угоди та без прийняття відповідним компетентним органом рішення про поновлення строку відповідного договору, але за умови укладення між сторонами у місячний строк в обовязковому порядку додаткової угоди. За відсутності відповідної додаткової угоди такий договір не може вважатись поновленим.

ОСОБА_6 міська рада листом № 1040 від 01.04.2013 р. повідомила ПП "Айленд" про те, що рішенням ОСОБА_6 міської ради № 2586 від 28.03.2013 р. "Про розгляд питання щодо поновлення договорів оренди землі" вирішено питання про поновлення договорів оренди землі розглянути після здійснення державної реєстрації за територіальною громадою права комунальної власності на земельну ділянку.

20.06.2013 р. ОСОБА_6 міською радою прийнято рішення № 2809 від 20.06.2013 р. "Про поновлення договору оренди землі ПП "Айленд", відповідно до п.1 якого вирішено поновити відповідачу договір оренди землі №48 від 21.04.2010 р. на земельну ділянку площею 1,1088 га (11088 кв. м) під торгівельно-розважальний центр на 3 роки за умови сплати орендарем орендної плати з коефіцієнтами, затвердженими рішенням сесії ОСОБА_6 міської ради №516 від 28.04.2011 р., які діяли в період строку дії зазначеного договору оренди землі та укладення і державної реєстрації відповідної додаткової угоди. Також п.3 вказаного рішення зобовязано ПП "Айленд" в місячний термін укласти у письмовій формі додаткову угоду про поновлення договору оренди землі та здійснити заходи для державної реєстрації права оренди земельної ділянки у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, орендар повинен був надати орендодавцю додаткову угоду в строк до 20.07.2013 р., проте даної додаткової угоди ПП "Айленд" ОСОБА_6 міській раді у визначений термін не надано.

Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Докази передачі відповідачем ОСОБА_6 міській раді спірної земельної ділянки ПП "Айленд" в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи неукладення додаткової угоди до договору до 20.07.2013 р. позивачем заявлено до стягнення збитки за період саме з серпня 2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п.д ч.1 ст.156 Земельного кодексу України).

Частиною 1 ст.157 Земельного кодексу України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Частиною 3 ст.157 Земельного кодексу України передбачено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 19.04.1993 № 284 Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам був затверджений Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок).

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у звязку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з п.3 Порядку відшкодуванню підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є одним з правових наслідків порушення зобов'язання (договору).

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 2. ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які уповноважена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, визначений ст. 225 Господарського кодексу України, зокрема:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є:

1) протиправність поведінки;

2) збитки, як результат протиправної дії;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

4) вина особи, що заподіяла збитки.

Таким чином, цивільно-правова відповідальність по відшкодуванню збитків настає при наявності зазначених умов у сукупності.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Частиною 2 ст. 623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Тобто, вказані фактичні обставини викладаються у позовній заяві як підстави позовних вимог та саме на позивача покладається обов'язок довести суду згідно ст. 33 ГПК України наступне:

- по-перше, факт заподіяння йому збитків;

- по-друге, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань;

- по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Матеріалами справи доведено протиправність поведінки відповідача, яка полягає у використанні ним орендованої земельної ділянки без правовстановлюючих документів після спливу місячного строку, встановленого для укладення додаткової угоди, що спричинило неможливість позивача отримувати орендну плату за вказану земельну ділянку (упущену вигоду) внаслідок порушення відповідачем умов договору та вимог Закону України "Про оренду землі".

Таким чином, відповідачем не доведено належними доказами того, що ним вжито всіх заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відповідно до листа ОСОБА_6 міської ради №4259 від 01.09.2016 розмір місячної орендної плати у 2013-2014 роках за спірну земельну ділянку складав 27 416 грн. 00 коп., у 2016 році 49 069 грн. 63 коп.

Позивачем заявлено до стягнення 219 328 грн. 00 коп. за період з серпня 2013 року по березень 2014 року та 147 208 грн. 89 коп. за період з червня по серпень 2016 року.

Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України № 405/2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Приписами ст. 6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (в редакції Закону до 08.06.2016 р.) визначено, що під час проведення антитерористичної операції субєкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільняються від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Керівником Антитерористичного центру при СБУ, виданий Наказ від 07.10.2014 р. № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014 р.

У звязку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" внесено зміни до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Згідно з чинною редакцією (з 08.06.2016 р.) ст. 6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" субєктів господарювання звільняються від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Відповідно до чинної редакції ч. 4 ст. 4 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

За змістом розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", із змінами внесеними згідно з розпорядженнями КМ № 128-р від 18.02.2015 р., № 428-р від 05.05.2015 р., № 1276-р від 02.12.2015 р., місто ОСОБА_6 до зазначених населених пунктів не віднесено.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків за період з серпня 2013 по березень 2014 року в сумі 219 328 грн. 00 коп., за період з червня по серпень 2016 року в сумі 147 208 грн. 89 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Під час розгляду місцевим господарським судом даної справи відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, п. 2 згаданої статті Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовуються, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Підпунктом 4.1 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Виходячи зі змісту ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 3, п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України, днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява, а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду.

Як свідчать матеріали справи, позов першого заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі ОСОБА_6 міської ради подано, згідно з датою поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява, 29.09.2016р.

Відповідно до п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобовязання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Враховуючи наведені приписи законодавства за зобовязаннями зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за серпень 2013 року строк позовної давності спливає 31 вересня 2016 року, тобто перший заступник прокурора Луганської області звернувся до господарського суду в межах 3 річного строку позовної давності, тому вказана заява відповідача судом першої інстанції обґрунтовано залишена без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні господарського суду Луганської області від 30.11.2016 р.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Айленд" на рішення господарського суду Луганської області від 30.11.2016 р. у справі № 913/1083/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 30.11.2016 р. у справі № 913/1083/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: О.І. Склярук

ОСОБА_3