ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р.Справа № 922/4632/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка
про стягнення 261768,90 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" про стягнення заборгованості та збитків за договором до договору про фінансовий лізинг № 00003548 від 09.09.2011 року в розмірі 68427,93 грн. лізингові платежі, 135568,54 грн. плати за фактичний час користування, 17200,00 грн. збитків, 3427,66 грн. пені, 3893,29 грн. 3% річних та 33251,48 грн. інфляційних втрат. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 30 січня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 26.01.2017 року представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 211, електронною поштою). Повторно вказане клопотання про відкладення розгляду справи надійшло від позивача поштою (вх. № 2746).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 26.01.2017 року представник позивача надав додаткові пояснення по справі (вх. № 2745).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2017 року розгляд справи було відкладено на 13.02.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.02.2017 року представник позивача надав клопотання (вх. № 4890/17) про продовження строку розгляду справи № 922/4632/16 за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року розгляд справи було відкладено на 06.03.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.03.2017 року представник позивача супровідним листом (вх. № 531, електронною поштою) надав документи для долучення до матеріалів справи. Також позивачем було надано заяву про розгляд справи за відсутності представник позивача.

Суд, дослідивши заяву позивача про розгляд справи без участі представника позивача вважає її такою, що не суперечить інтересам сторін та задовольняє її.

Представник позивача в судове засідання 06.03.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання 06.03.2017 року не зявився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав. На адресу суду повернулись ухвали від 13.02.2017 року з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 3.6 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/1228 від 02.06.2006 року "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а саме в пункті 3.9.1 Постанови зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що сторони, належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

02.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше лізинг" (позивач, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОСТМАН" (відповідач, лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг №00003548.

Згідно з преамбулою Додатку до договору про фінансовий лізинг "Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу" ці загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі разом із Договором про фінансовий спільно іменується як "Контракт"), а також Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) як додаток до Контракту, що є невід'ємною його частиною, та інші додатки, що є невід'ємними його частинами, являють собою угоду між сторонами щодо придбання ТОВ "Порше Лізинг Україна", а також передачі Об'єкту лізингу Лізингоодержувачу (у відповідності до визначених у цьому Контракті значень вищезгаданих термінів) згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг" №723/97-ВР від 16 грудня 1997 року, а також іншими застосованими положеннями українського законодавства (надалі - Контракт).

Відповідно до п.3.1. Контракту предметом лізингу за цим Контрактом є транспортний засіб, зазначений у Контракті (надалі - "Об'єкт лізингу"). Об'єкт лізингу був обраний у відповідності до специфікації Лізингоодержувача та в повній мірі відповідає вимогам Лізингоодержувача. Лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір Дилера-продавця, у якого Порше Лізинг Україна придбавало Об'єкт лізингу.

Відповідно до п.4.1. Контракту Порше Лізинг Україна зберігатиме за собою право власності на Об'єкт лізингу, в той час як Лізингоодержувач матиме право на експлуатацію Об'єкт лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей Контракт та вимагати повернення Об'єкта лізингу, як зазначено в цьому Контракті).

В п.6.1. Контракту сторони домовилися про те, що для експлуатації Об'єкта лізингу Лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме Порше Лізинг Україна лізингові платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контракту, та інших положень контракту. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе:

- відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування;

- частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості Об'єкта лізингу);

- комісії;

- покриття витрат, пов'язаний з оплати та відшкодуванням, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт Об'єкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати, передбачені або пов'язані з Контрактом).

За умовами п.6.5. Контракту лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок зазначений ТОВ "Порше Лізинг Україна" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Лізингові платежі у будь-якому разі не підлягають поверненню Лізингоодержувачу, за винятком випадків визначених Контрактом.

Отже, відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) відповідач зобовязаний сплачувати лізингові платежі щомісяця не пізніше 15 числа (а.с. 33-36).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання за Контрактом належним чином, передав відповідачу, а відповідач прийняв Обєкт лізингу - транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.6. І TDI, 2011 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2КZВХ313008, двигун № САУ D67568, вартість Об'єкту лізингу становить еквівалент у гривні 22315,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 3347,25 доларів США.

На виконання п.6.5. Контракту позивач надіслав на адресу відповідача рахунки-фактури на оплату лізингових платежів з травня 2014 року по квітень 2015 року, що підтверджується наступними рахунками на оплату: № 00198395 від 05.05.2014 року на суму 4254,79 грн., № 00204236 від 03.06.2014 року на суму 4330,84 грн., № 00211098 від 02.07.2014 року на суму 4309,11 грн., № 00217535 від 04.08.2014 року на суму 4497,40 грн., № 00223605 від 04.09.2014 року на суму 4671,22 грн., № 00228763 від 01.10.2014 року на суму 4689,32 грн., № 00236777 від 03.11.2014 року на суму 4689,32 грн., № 00243205 від 03.12.2014 року на суму 5525,80 грн., № 00254949 від 13.01.2015 року на суму 6583,16 грн., № 00256789 від 02.02.2015 року на суму 7314,63 грн., № 00262476 від 06.03.2015 року на суму 9052,75 грн., № 00268238 від 06.04.2015 року на суму 8509,59 грн. (а.с.40-50).

Проте, відповідач в узгоджені сторонами терміни оплати лізингових платежів рахунки-фактури не оплатив, внаслідок чого станом на 19.10.2016 року у відповідача утворилась заборгованість за наступними лізинговими платежами:

- щомісячний лізинговий платіж за травень 2014 року на суму 4254,79 грн. відповідно до рахунку № 00198395 від 05.05.2014 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2014 року;

- щомісячний лізинговий платіж за червень 2014 року на суму 4330,84 грн. відповідно до рахунку № 00204236 від 03.06.2014 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.06.2014 року;

- щомісячний лізинговий платіж за липень 2014 року на суму 4309,11 грн. відповідно до рахунку № 00211098 від 02.07.2014 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2014 року;

- щомісячний лізинговий платіж за серпень 2014 на суму 4497,40 грн. відповідно до рахунку № 00217535 від 04.08.2014 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2014 року.

- щомісячний лізинговий платіж за вересень 2014 на суму 4671,22 грн. відповідно до рахунку № 00223605 від 04.09.2014 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.09.2014 року.

- щомісячний лізинговий платіж за жовтень 2014 на суму 4689,32 грн. відповідно до рахунку № 00228763 від 01.10.2014 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2014 року.

- щомісячний лізинговий платіж за листопад 2014 на суму 4689,32 грн. відповідно до рахунку № 00236777 від 03.11.2014 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2014 року.

- щомісячний лізинговий платіж за грудень 2014 на суму 5525,80 грн. відповідно до рахунку № 00243205 від 03.12.2014 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.12.2014 року.

- щомісячний лізинговий платіж за січень 2015 на суму 6583,16 грн. відповідно до рахунку № 00254949 від 13.01.2015 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.01.2015 року.

- щомісячний лізинговий платіж за лютий 2015 на суму 7314,63 грн. відповідно до рахунку № 00256789 від 02.02.2015 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015 року.

- щомісячний лізинговий платіж за березень 2015 на суму 9052,75 грн. відповідно до рахунку № 00262476 від 06.03.2015 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2015 року.

- щомісячний лізинговий платіж за квітень 2015 на суму 8509,59 грн. відповідно до рахунку № 00268238 від 06.04.2015 року, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2015 року.

За умовами п.п. 12.6.1. п.12.6. Контракту позивач має право в односторонньому порядку розірвати цей Контракт/відмовитись від Контракту, та, також серед іншого, право на повернення Об'єкту лізингу, зокрема у випадку якщо Лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий внесок у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Згідно з п.12.9. Контракту у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана позивачем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем направлялися на адресу відповідача вимоги про сплату заборгованості (від 03.04.2015 року, від 20.04.2015 року, від 05.05.2015 року).

Крім того позивачем було надіслано відповідачеві вимогу про сплату заборгованості та повернення об`єкта лізингу від 02.06.2015 року та повідомлення про відмову від договору № 00003548 від 05.05.2015 р. (а.с. 52).

Як свідчать матеріали справи, вказана вимога повернулась позивачу з відміткою пошти "за вказаною адресою осіб для вручення не було".

Відповідно до п. 12.7 договору лізингу, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору, визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі.

Таке повідомлення/вимога надсилається позивачем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача. У випадку неотримання повідомлення/вимоги з будь-яких причин, відповідач вважається належним чином повідомленим на 10 календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

Таким чином, вимога, направлена на адресу відповідача 02.06.2015 року вважається отриманою відповідачем 12.06.2015 року.

Згідно з п. 12.13. договору, у випадках, передбачених п. 12.6 та 12.12, договір вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Отже, оскільки вимогу було направлено 02.06.2015 року, то у відповідності до п. 12.13 умов лізингу, договір вважається розірваним 16.06.2015 року.

З огляду на викладені обставини позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 68427,93 грн. основного боргу, 135568,54 грн. плати за фактичний час користування, 17200,00 грн. збитків, 3427,66 грн. пені, 3893,29 грн. 3% річних та 33251,48 грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

В силу ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

З огляду на вищевикладені обставини, норми закону і на те, що суму заборгованості відповідачем не сплачено і не спростовано, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення основного боргу в розмірі 68427,93 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення плати за фактичний час користування об`єктом лізингу в сумі 135568,54 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.18 умов договору сторони погодили, що у випадку розірвання договору/відмови від договору за ініціативою позивача відповідно до п. 12 Договору, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об`єктом лізингу.

Таким чином, за розрахунком позивача, відповідач повинен компенсувати плату за фактичний час користування об`єктом лізингу за травень 2015 року - жовтень 2016 року, у вигляді:

- щомісячного лізингового платежу за травень 2015 року на суму 7635,45 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за червень 2015 року на суму 7612,64 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за липень 2015 року на суму 7613,36 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за серпень 2015 року на суму 7639,44 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за вересень 2015 року на суму 7913,91 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за жовтень 2015 року на суму 7652,83 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за листопад 2015 року на суму 8332,16 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за грудень 2015 року на суму 8346,64 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за січень 2016 року на суму 8618,21 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за лютий 2016 року на суму 9221,13 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за березень 2016 року на суму 9474,61 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за квітень 2016 року на суму 9365,61 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за травень 2016 року на суму 9096,20 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за червень 2016 року на суму 9074,47 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за липень 2016 року на суму 8985,76 грн.;

- щомісячного лізингового платежу за серпень 2016 року на суму 8986,12 грн.

Отже загальна сума, що підлягає компенсації позивачу за фактичний час користування об`єктом лізингу становить 135568,54 грн.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Приписами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

За змістом ст. 623 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Враховуючи те, що умовами, укладеного між сторонами договору, передбачено відшкодування лізингових платежів в разі одностороннього розірвання договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування 135568,54 грн. плати за фактичний час користування об`єктом лізингу.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 3427,66 грн. то суд зазначає наступне.

Пунктом 8.2.1. п.8.2. Контракту у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання, мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені в розмірі 3427,66 грн., суд дійшов висновку про те, що зроблений позивачем розрахунок пені відповідає вимогам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", тому позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 3893,29 грн. та інфляційних втрат у розмірі 33251,48 грн. то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність та правомірність нарахування позивачем 3% річних в розмірі 3893,29 грн. та інфляційних втрат в сумі 33251,48 грн., суд вважає, що вони нараховані вірно та у відповідності до норм діючого законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків (реальних збитків) в розмірі 17200,00 грн., слід зазначити наступне.

З метою супроводження процесу повернення заборгованості Об'єкта лізингу позивачем було укладено наступні договори:

- договір з ТОВ "Юридична компанія "Тріплі Сі" від 21.06.2012 року про надання юридично-консультаційних послуг;

- договір з ТОВ "Магнуссон" від 20.04.2015 року про надання юридичних послуг;

- договір з ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери" від 09.06.2010 року про надання юридичних послуг.

У зв'язку викладеним, позивач зазначає, що ним було понесено витрати, на підтвердження чого надав наступні документи:

- рахунок - фактура № 307 від 24.07.2015 року;

- акт наданих послуг № 307 від 24.07.2015 року;

- платіжне доручення № 50023802 від 30.07.2015 року;

- рахунок - фактура № 526 від 13.11.2015 року;

- акт наданих послуг № 526 від 13.11.2015 року;

- платіжне доручення № 50026139 від 19.11.2015 року;

- рахунок-фактура № 128 від 09.11.2015 року;

- акт наданих послуг № ОУ-0000090 від 12.11.2015 року;

- дебетове повідомлення від 12.11.2015 року;

- рахунок-фактура № 1359 від 20.10.2016 року;

- акт № 1360 від 20.10.2016 року.

Отже за розрахунком позивача сума витрат, яка була понесена позивачем з метою надання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, подання заяви та супроводження виконавчого провадження, супроводження процедури вилучення об`єкту лізингу та необхідністю звернення до спеціалізованої організації з метою надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці позовної заяви про стягнення заборгованості та збитків складає 17200,00 грн.

За умовами п.13.5. Контракту Лізингоодержувач відшкодовує будь-які витрати, понесені Порше Лізинг Україна у зв'язку з вилученням (повернення) Об'єкта лізингу, у тому числі витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги, пов'язані з вилученням Об'єкту лізингу.

Таким чином, позивач відносить до збитків витрати на правову допомогу (юридичні послуги), якій останній поніс у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору.

Разом з тим, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статей 623, 1166 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, господарський суд зауважує, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Контрактом.

Відтак, господарський суд дійшов висновку, що отримання позивачем юридичних послуг не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

Таким чином, вимога про стягнення збитків, що виникли у зв`язку з відновленням його порушеного права як власника лізингу в сумі 17200,00 грн., не відповідає вимогам статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою відповідача та понесеними позивачем збитками, а тому є безпідставною, необґрунтованою, відтак не підлягає задоволенню.

Вказані висновки господарського суду узгоджуються з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеній у постанові від 29 грудня 2015 року у справі № 911/1623/15.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, покладаючи судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню 3668,54 грн. витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 7, 10, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. ст. 193, 225, 230, 292 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 8, 22, 509, 525-526, 530, 536, 549, 610-612, 623, 625, 627-629, 758, 785, 806, 1048, 1214 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 12, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (62458, Харківська область, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, 1В, офіс В, ) 68427,93 грн. заборгованості по сплаті лізингових платежів, 135568,54 грн. плати за фактичний час користування об`єктом лізингу, 3427,66 грн. пені, 3893,29 грн. 3% річних, 33251,48 грн. інфляційних втрат та 3668,54 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 17200,00 грн. збитків в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_1

922/4632/16