КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р. Справа№ 910/15112/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання: Романовій Ю.М.

представників сторін:

від позивача: Мельниченко О.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: Сєров Є.І. (представник за довіреністю)

від відповідача-2: не прибули

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення господарського суду міста Києва

від 28.11.2016

у справі №910/15112/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані

системи"

про стягнення 2 414 877, 37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка подана суду 26.09.2016) про:

- стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта») 80 682,59 доларів США курсової різниці, що еквівалентно 2 148 577,37 грн.;

- стягнення солідарно з ПАТ «Укрнафта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні автоматизовані системи» (далі - ТОВ «ТАС») як поручителя 10 000 доларів США курсової різниці, що еквівалентно 266 300 грн., а всього 2 414 877,37 грн.

Позов мотивовано тим, що:

- 20.10.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «Индустрия Ферросплавов» і позивачем було укладено договір про уступку права вимоги № 20/10/2014-2 (далі - Договір від 20.10.2014), за умовами якого ТОВ «Інтербізнесконсалт» отримало право вимоги за контрактом від 11.12.2013 №309/2013 (далі - Контракт) до ПАТ «Укрнафта» і договором поруки № 01-08-2014/2 (далі - Договір поруки);

- рішенням господарського суду міста Києва від 17.08.2015 у справі №910/15376/15 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 177 950 доларів США, що еквівалентно 3 745 847,50 грн. заборгованості; стягнуто солідарно з ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «ТАС» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 10 000 доларів США, що еквівалентно 210 500 грн. заборгованості, 70 630,41 грн. витрат зі сплати судового збору, 15 000 грн. витрат на послуги адвоката;

- постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 зі справи № 910/15376/15 пункт 2 резолютивної частини рішення від 17.08.2015 викладено у такій редакції: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Нестерівський, 3-5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, 47; код ЄДРПОУ 36185,31 грн., що еквівалентно 6323183,06 російських рублів - заборгованості»;

- 13.11.2015 господарським судом міста Києва було видано наказ на виконання рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2015 зі справи № 910/15376/15 про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 3 745 847,50 грн.;

- 18.11.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відділ) було відкрито виконавче провадження ВП № 49384823 з виконання вказаного наказу;

- Відділом було примусово виконано рішення суду таким чином: 751 303,60 грн. було стягнуто з боржника на користь стягувача 15.12.2015; 2 994 543,90 грн. було стягнуто з боржника на користь стягувача 13.01.2016, що підтверджується банківськими виписками;

З огляду на те, що позивачем було отримано грошові кошти у гривні (3 745 847,50 грн.), на думку ТОВ «Інтербізнесконсалт», останнє має право на стягнення курсової різниці.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.11.2016 (з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 08.12.2016) у справі № 910/15112/16 позов задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт": 1 679 910 грн. 62 коп. курсової різниці та 27 120 грн. 94 коп. судового збору.

Стягнуто солідарно з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" та товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" 256 303 грн. 99 коп. курсової різниці.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" 1 922 грн. 28 коп. судового збору.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2016 у справі №910/15112/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги скаржник зазначив, що місцевий господарський суд неправильно застосував ст. 35 ГПК України, ст. 514 ЦК України, що привело до прийняття неправильного рішення та порушив норми ч. 3 ст. 82, ст. ст. 4-3, 27, 36, 38, 111-28 ГПК України, ст. 599 ЦК України, що також призвело до прийняття неправильного рішення. Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції визнав встановленими обставин, які не були доведені, але мали значення для справи. Висновок, викладений в оскаржуваному рішенні суду не відповідає обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Чорної Л.В.) від 19.12.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 11.01.2017.

29.12.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, а від відповідача 2 - заява про розгляд справи без участі його представника.

11.01.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від відповідача 1 надійшло клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

11.01.2017 розгляд справи не здійснювався, в зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 розгляд апеляційної скарги призначено на 07.02.2017.

02.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від відовідача-1 надійшло клопотання про перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у частині відхилення клопотання ПАТ «Укранафта» про припинення провадження у справі №910/15112/16.

06.06.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження розгляду справи на п'ятнадцять днів.

07.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від відовідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Чорна Л.В.) від 07.02.2016 клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги задоволено. Продовжено строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" у справі №910/15112/ на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Чорна Л.В.) від 07.02.2016 розгляд справи відкладено на 22.02.2017.

21.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, а в решті рішення - залишити без змін.

22.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/13318/16 до вирішення справи №910/2757/17.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, відповідач-1 посилається на те, що результати розгляду справи №910/2757/17 безпосередньо впливають на результат розгляду справи №910/15112/16, оскільки наявність спору про визнання недійсним договору поруки №01-08-2014/2 від 01.08.2014 виключає можливість Київського апеляційного господарського суду на підставі наявних у справі №910/15112/16 доказів самостійно встановити, чи є дійсним даний договір, оскільки такі позовні вимоги не заявлялись.

Відповідно до ст. 79 Господарського кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Розглянувши заявлене клопотання представника відповідача-1 про зупинення провадження у справі №910/15112/16 до розгляду справи №910/2757/17, колегія суддів вважає дане клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не наведено достатньо обґрунтованих підстав яким чином розгляд справи №910/2757/17 унеможливлює перегляд рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2016 у справі №910/15112/16.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у справі №910/15112/16, з підстав, викладених в клопотанні Публічного акціонерного товариства "Укрнафта".

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.02.2017 заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, а в решті рішення - залишити без змін.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.02.2017 підтримав доводи, викладенні в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в позові.

В судове засідання апеляційної інстанції 22.02.2016 представник відповідача-2 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, відтак вважала за можливе провести розгляд справи за відсутності даного представника.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Крім того, апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції правомірно не залучив до участі у справі ТОВ «Промислово-Інноваційний Союз», в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки заявником не вказано на стороні кого має бути залучено ТОВ «Промислово-Інноваційний Союз» і не мотивовано, яким чином рішення господарського суду у даній справі може вплинути на права та обов'язки вказаної юридичної особи, одночасно місцевий суд вірно зазначив, що змісту Угоди вбачається, що ТОВ «Промислово-Інноваційний Союз» було відступлено право вимоги лише 3 % річних та втрат від інфляції за Контрактом, у свою чергу, предметом даного господарського спору є стягнення курсової різниці, яка виникла внаслідок неналежного виконання Контракту відповідачем-1, у зв'язку з чим, рішення у даній справі не може вплинути на права і обов'язки ТОВ «Промислово-Інноваційний Союз» як нового кредитора за Угодою.

Водночас, суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання відповідача-1 про огляд у судовому засіданні оригіналів документів, копії яких додані до позовної заяви ТОВ «Інтербізнесконсалт» так як, додані до позовної заяви документи, засвідчені належним чином, їх оригінали були оглянуті в судовому засіданні, а тому відсутня потреба у додатковому огляді вказаних документів.

Слід зазначити, що місцевий господарський суд правомірно не задовольнив клопотання про витребування доказів, оскільки воно оформлене з порушенням вимог статті 38 ГПК України, а саме: не конкретизовано, які документи необхідно витребувати; не вказано обставин, що перешкоджають їх наданню та, врахувавши умови пункту 6.2 Договору від 20.10.2014, в якому позивач заперечив стосовно передачі даного спору на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду, а також те, що Контракт, за яким позивач просить суд стягнути суму курсової різниці, було укладено в місті Києві, правильно прийшов до висновку, що такий спір підлягає розгляду в господарському суді міста Києва.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.12.2015 між ТОВ «Индустрия Ферросплавов» (покупець) та ПАТ «Укрнафта» (постачальник) було укладено Контракт, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити феросплави (далі - товар) на умовах, у кількості та строки, зазначені в додатках (специфікаціях) до Контракту (далі - додатки), які є невід'ємною його частиною (пункт 1.1 Контракту);

- ціни на товар встановлюються в доларах США на базисних умовах поставки «DAF» кордон України згідно з Інкотермс у редакції 2000 року та вказані в додатках до Контракту (пункт 2.1 Контракту);

- загальна вартість Контракту дорівнює сумі вартостей товару за додатками. Загальна вартість Контракту на момент його укладення складає 6 200 000 доларів США (пункт 2.3 Контракту);

- датою поставки вважається дата календарного штемпеля залізничної станції переходу на кордоні України, зазначена на залізничній накладній відповідно до пункту 3.1 Контракту. Датою переходу права власності на товар на всіх умовах, передбачених Контрактом, вважається дата перетину кордону України, що підтверджується відповідними документами. Ризики переходять у відповідності із правилами «Інкотермс-2000» (пункт 3.4 Контракту);

- після попереднього узгодження та надходження повідомлення постачальника про готовність товару до відвантаження покупець робить попередню оплату на 100% вартості узгодженої партії товару до відвантаження за 2 дні до початку відвантаження. Покупець робить передоплату товару в російських рублях за курсом Центрального банку Російської Федерації, що діє на дату платежу, на рахунок постачальника (пункт 4.1 Контракту);

- датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника (пункт 4.2 Контракту);

- оплата товару здійснюється банківським переказом шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого ним рахунку (пункт 4.3 Контракту);

- відвантаження товару зі станції відправлення здійснюється за наявності рознарядки покупця щодо заповнення транспортних документів протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту зарахування передоплати на рахунок постачальника на суму зарахованої передплати (пункт 4.5 Контракту);

- у разі непоставки товару на суму отриманої передплати, постачальник гарантує повернення даної суми покупцеві на його поточний рахунок не пізніше 60-го дня від дати останньої здійсненої передплати за Контрактом та надання відповідної письмової вимоги покупця (пункт 4.9 Контракту);

- Контракт вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Контрактом (пункт 9.2 Контракту).

В подальшому, 01.08.2014 ТОВ «Индустрия Ферросплавов» (кредитор) і ТОВ «ТАС» (поручитель) було укладено договір поруки №01-08-2014/2 (далі - Договір поруки), за умовами пункт 1.1 якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ПАТ «Укрнафта», які виникли згідно з Контрактом, у тому числі з відшкодування основного боргу, з прострочення зобов'язань, з невиконання зобов'язань, з оплати 3 % річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, з оплати неустойки, з відшкодування понесених кредитором збитків або втраченої вигоди (Договору поруки).

Згідно п. 2.1 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань боржника за Контрактом і відповідно до пункту 1.1 Договору поруки в сумі, рівній 10 000 доларів США.

Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 Договору поруки у разі порушення боржником зобов'язань перед кредитором за Контрактом, поручитель зобов'язується виконати за боржника зобов'язання на умовах, у порядку та в строки, визначені в Контракті та Договорі поруки.

В п. 6.1 Договору поруки вказано, що Договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами.

20.10.2014 ТОВ «Индустрия Ферросплавов» (цедент) і ТОВ «Інтербізнесконсалт» (цесіонарій) було укладено Договір від 20.10.2014, за умовами п. 1.1 якого цедент передає належне йому право вимоги у повному обсязі згідно з Контрактом, який був укладений цедентом і ПАТ «Укрнафта» (боржник), і згідно з Договором поруки, укладеним цедентом і ТОВ «ТАС» (поручитель), у тому числі належного виконання боржником і поручителем зобов'язань з відшкодування боргу у сумі 187 950 доларів США, зі сплати 3% річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, зі сплати неустойки, з відшкодування понесених кредитором збитків або втраченої вигоди, а також щодо розірвання Контракту та Договору поруки, а цесіонарий приймає право вимоги, належне цедентові за Контрактом та Договором поруки.

Згідно п. 5.1 Договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором від 20.10.2014.

В провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа №910/15376/15 за позовом ТОВ «Інтербізнесконсалт» до ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «ТАС» про стягнення 194 468,43 доларів США, що еквівалентно 4 093 560,45 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.08.2015 у справі №910/15376/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015, позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 177 950 доларів США, що еквівалентно 3 745 847,50 грн. заборгованості; стягнуто солідарно з ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «ТАС» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 10 000 доларів США, що еквівалентно 210 500 грн. заборгованості, 70 630,41 грн. витрат зі сплати судового збору, 15 000 грн. витрат на послуги адвоката.

13.11.2015 господарським судом міста Києва було видано наказ на виконання рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2015 у справі № 910/15376/15 про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 3 745 847,50 грн.

18.11.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 49384823 з виконання вказаного наказу.

У зв'язку із невиконанням боржником наказу від 13.11.2015 зі справи №910/15376/15 добровільно, Відділом було примусово виконано рішення суду таким чином:

- 751 303,60 грн. було стягнуто з боржника на користь стягувача 15.12.2015, що підтверджується банківською випискою;

- 2 994 543,90 грн. було стягнуто з боржника на користь стягувача 13.01.2016, що підтверджується банківською випискою.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28.01.2016 ВП № 49384823 було закінчено виконавче провадження з виконання наказу від 13.11.2015 № 910/15376/15 у зв'язку із стягненням боргу у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 у справі № 910/15376/15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" було задоволено частково. Пункт 2 резолютивної частини рішення від 17.08.2015 викладено у такій редакції: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Нестерівський, 3-5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, 47; код ЄДРПОУ 36185,31 грн., що еквівалентно 6323183,06 російських рублів - заборгованості». В іншій частині постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2015 у справі № 910/15376/15 залишено без змін.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з уточненої позовної заяви (т. № 1 а.с. 149-161), на думку позивача, з огляду на те, що позивачем було отримано грошові кошти у гривні (3 745 847,50 грн.), останній має право на стягнення курсової різниці з відповідача-1 - 80 682,59 доларів США, що еквівалентно 2 148 577,37 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, враховуючи умови Договору поруки, курсову різницю у сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно 266 300 грн. (за курсом НБУ станом на день написання позовної заяви).

Суд першої інстанції прийшов помилкового висновку, що стягненню з відповідача-1 підлягає курсова різниця у сумі 1 679 910,62 грн. та з відповідачів солідарно - 256 303,99 грн. з урахуванням наступного.

Згідно з частиною першою статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Згідно Наказу Міністерства фінансів від 10.08.2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Вищого господарського суду України від 26.04.2016 у справі № 920/1621/15.

Крім того, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.35 ГПК України, не врахував, позицію Вищого господарського суду України висловлену в постанові від 15.03.2016 у справі № 910/15376/15, в якій останній зазначив, що вірно встановивши обставини справи, судами не враховано, що вимога про повернення попередньої оплати, заснована на положеннях частини 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, складовою якої є ціна позову, що визначається у валюті, в якій здійснена попередня оплата, тобто російських рублях. А тому незалежно від визначення Контрактом ціни товару, що підлягає до поставки у еквіваленті долара США, розрахунок ціни позову у доларах США є помилковим.

Положеннями ст. 55 ГПК України визначено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Ціну позову вказує позивач. У випадку неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

У постанові від 15.03.2016 у справі № 910/15376/15 Вищий господарський суд України прийшов до висновку, що невиконання судами попередніх інстанцій вимог частини 3 ст. 55 ГПК України призвело до помилковості ухвалених судових рішень в частині стягнення суми попередньої оплати. Касаційна інстанція зазначила, що покупцем здійснена попередня оплата товару на суму 6323183,06 російських рублів, поставка товару на зазначену суму постачальником не здійснена, у зв'язку з чим покупець звернувся з вимогою про повернення попередньої оплати, яка не виконана відповідно до пункту 4.9. Контракту, з огляду чого, зазначені грошові кошти підлягають поверненню на підставі частини 2 ст. 693 Цивільного кодексу України. На день подання позову (16.06.2015) еквівалент російського рубля до гривні України становив: 3,8809 грн. за 10 рублів, що складає 2453964,11 грн. Зазначені грошові кошти підлягають до стягнення. Укладення договору про уступку права вимоги повернення попередньої оплати є правомірним.

Крім того, у вищевказаній постанові також зазначено, що оскільки за Договором уступки права вимоги № 20/10/2014-2 до позивача перейшло право вимоги до поручителя (відповідача-2) - ТОВ "Транспортні автоматизовані системи" на підставі Договору поруки № 01-08-2014/2, а судами встановлено факт порушення основного зобов'язання, тому суди дійшли обґрунтованого висновку щодо солідарного стягнення з відповідачів невиконаного за зобов'язанням на суму 10000 доларів США, що еквівалентно 210500,00 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було примусово виконано рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2015 у справі №910/15376/15 та стягнуто з відповідача-1 - 3 745 847,50 грн., в той час як постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 у справі № 910/15376/15 було зазначено про стягнення лише 2448369,31 грн., що еквівалентно 6323183,06 російських рублів - заборгованості.

Як вбачається з уточненої позовної заяви (Т. №1 а.с. 158), предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення курсової різниці, що становить різницю від суми оплаченого товару - 187950 доларів США (в російських рублях - 6323183, 06 рублів) та перерахованих 13.01.2016 на рахунок позивача (стягувача) кошти в розмірі 2453964, 11 грн, щона моент їх надходження було еквівалентно 97267,41 доларів США.

Колегія суддів зазначає про наступне. Як було вище вказано, у постанові від 15.03.2016 у справі № 910/15376/15 Вищий господарський суд України здійснив перерахунок суми попередньої оплати, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача з у урахуванням дати подання позову, а саме при еквіваленті російського рубля до гривні України: 3,8809 грн. за 10 рублів. Як вбачаться з офіційного сайту Міністерства фінансів України станом на день зарахування коштів на рахунок позивача, а саме на 13.01.2016 року (при надходженні коштів у сумі 2994543,90грн. на рахунок позивача) еквівалент російського рубля до гривні України становив 3,0373 грн. за 10 рублів, що свідчить про знецінення російського рубля по відношенню до національної валюти, а тому відсутні будь-які підстави для додаткового стягнення курсової різниці.

Посилання господарського суду на те, що «курс долара США на момент отримання позивачем суми грошових коштів, встановленої рішенням господарського суду міста Києва від 17.08.2015 зі справи № 910/15376/15, був значно нижчим від курсу цієї іноземної валюти станом на момент перерахування ТОВ "Индустрия Ферросплавов" суми передоплати на рахунок ПАТ "Укрнафта", що при конвертації дозволило отримати більший доларовий еквівалент зазначених коштів» не ґрунтується на матеріалах та фактичних обставинах справи і суперечить висновкам касаційної інстанції, викладеним у постанові від 15.03.2016 у справі № 910/15376/15, яка в силу ст.35 ГПК України є обов'язковою для застосування.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що в межах розгляду справи № 910/15376/15 суди дійшли обґрунтованого висновку, про що вказано у вищезгаданій постанові касаційної інстанції, щодо солідарного стягнення з відповідачів невиконаного за зобов'язанням на підставі Договору поруки № 01-08-2014/2 на суму 10000 доларів США, що еквівалентно 210500,00 грн. і рішення господарського суду виконано також і в цій частині.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 1.1. Договору поруки поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ПАТ «Укрнафта», які виникли згідно з Контрактом, у тому числі з відшкодування основного боргу, з прострочення зобов'язань, з невиконання зобов'язань, з оплати 3 % річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, з оплати неустойки, з відшкодування понесених кредитором збитків або втраченої вигоди. Вказане свідчить про те, що зобов'язання про сплату курсової різниці сторонами у вказаному Договорі поруки не передбачено.

Колегія суддів критично ставиться до пояснень позивача, що на поворот виконання рішення господарського суду у справі № 910/15376/15, зайво одержані ним кошти з урахуванням постанови касаційної інстанції від 15 березня 2016 року в майбутньому будуть повернуті відповідачу 1, оскільки на момент винесення цієї постанови поворот виконання судового рішення не відбувся і позивач продовжує користуватися усією сумою стягнутих на його користь коштів, не зважаючи на нову редакцію пункту другого резолютивної частини вищезгаданої постанови Вищого господарського суду України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача-1 підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2016 у справі № 910/15112/16 скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у позові.

Витрати за подання апеляційної скарги, на підставі ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2016 у справі №910/15112/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити у позові в повному обсязі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 47; ідентифікаційний номер: 36185164) на користь публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 3-5; ідентифікаційний код: 00135390)39 845 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 48 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи №910/15112/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Л.В. Чорна