ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р.Справа № 922/518/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
про та за зустрічним позовом до про стягнення збитків у розмірі 133.284,10 грн. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" стягнення 44.061,60 грн.
за участю представників:

позивача - Левтерової Т.М., довіреність б/н від 01.10.2015 р.;

відповідача - ОСОБА_4, довіреність б/н від 02.03.2015р.

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2015 року Приватне акціонерне товариство "УВК Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології", звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення збитків у сумі 133.284,10 грн. заподіяних внаслідок втрати (пошкодження) вантажу під час перевезення на підставі договору перевезення №95-В/П від 21 травня 2013 року.

Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду із зустрічною позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "УВК Україна" про стягнення заборгованості в сумі 33 800 грн., 3% річних в сумі 531,60 грн. та 4 814,77 грн. інфляційних сум у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання з оплати наданих послуг за договором перевезення №95-В/П від 21 травня 2013 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 04 листопада 2015 року у справі №922/518/15 скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06 липня 2015 року та рішення Господарського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року, і передано справу №922/518/15 на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні 02 березня 2017 року первісний позов підтримує в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечує, надав клопотання (вх. №7374 від 02.03.2017 р.), в якому на виконання вимог ухвали суду просить суд залучити до матеріалів справи додаткові документи.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти первісного позову заперечує, зустрічний позов підтримує в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги первісного та зустрічного позовів та заперечень проти них, суд установив наступне.

Між Приватним акціонерним товариством "УВК Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Перевізник) було укладено Договір перевезення № 95-В/П від 21 травня 2013 року (надалі - Договір), відповідно до умов якого перевізник зобов'язується доставити довірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 4.1 договору перевезення вантажу здійснюється відповідно до заявки, яка оформлюється замовником. Заявка має бути надана перевізникові не пізніше, ніж за 2 години до початку перевезення. У заявці обов'язково повинно бути зазначено: адреса пункту навантаження, адреси розвантаження, термін завантаження, час подачі транспортного засобу для завантаження і час розвантаження в пунктах призначення, розмір плати за дане перевезення.

Пунктом 6.1.7 договору визначено, що перевізник зобов'язується забезпечити схоронність вантажу з моменту завантаження у транспортний засіб у пункті навантаження до моменту передачі в пункті приймання уповноваженій особі вантажоодержувача. У випадку незабезпечення схоронності вантажу, перевізник відшкодовує замовнику збитки згідно договору.

У відповідності з п. 7.1 договору за результатами наданих перевізником транспортних послуг сторони складають та підписують акт виконаних послуг, який разом із рахунками перевізника та товаросупровідними документами є підставою для оплати транспортних послуг. Оплата послуг з перевезення, по яких замовником заявлені претензії, не може бути здійснена до повного з'ясування вини перевізника.

Відповідно до п. 7.2 договору оплата наданих послуг за договором за попередній місяць здійснюється протягом 35 (тридцяти п'яти) календарних днів з дати передачі замовнику акту виконаних послуг, рахунку і податкової накладної.

За п. 7.3 договору у випадку, якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені первинні документи (рахунок, податкова накладна, приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), карта завантаження, товарно-транспортна накладна та будь-який інший документ, який впливає на зобов'язання замовника щодо оплати) та/або замовником виявлена невідповідність розміру винагороди перевізника фактично наданим ним послугам, замовник має право вимагати від перевізника усунути будь-які невідповідності в наданих документах. В такому випадку зобов'язання замовника щодо оплати переносяться на термін усунення перевізником невідповідностей в наданих ним документах або на надання відсутніх документів.

Згідно з п. 8.8 спірного договору перевізник відповідає за схоронність усього вантажу, переданого йому для перевезення за договором, і несе за нього матеріальну відповідальність у таких розмірах: у разі втрати (нестачі) вантажу - у розмірі дійсної вартості втраченого (відсутнього) вантажу, за псування або ушкодження вантажу - у розмірі вартості ушкодженого вантажу з поверненням ушкодженого товару (за домовленістю сторін).

Пунктами 8.9 та 6.1.10 договору сторони передбачили, що у випадку виявлення втрати або ушкодження вантажних місць або вантажу під час передачі вантажоодержувачу, повинен бути складений відповідний акт. Обидві сторони, перевізник і замовник (або представник вантажоодержувача), зобов'язані засвідчити власними підписами складений акт. При відмові однієї сторони підписати згаданий акт, інша сторона має право залучити для складання і підписання акта представників незацікавленої організації.

Замовником була надана заявка перевізнику для здійснення перевезення вантажу за маршрутом Бровари - Суми - Харків, відповідно до якої була оформлена товарно-транспортна накладна (ТТН) від 17 вересня 2014 року №442-004536.

Перелік вантажу, переданого для перевезення за вказаною накладною міститься у картці завантаження автомобіля № 442-004536 (т. I, арк. с. 21-24). Перевезення здійснювалося транспортним засобом перевізника "Вольво", держ. номер НОМЕР_1. Вантаж, який був наданий замовником перевізнику, не був власністю замовника, а організація його перевезення здійснювалася на підставі договорів, укладених замовником з його контрагентами.

Під час приймання вантажу в місті Суми було виявлено, що автомобіль перевізника прибув зі зламаною пломбою, при цьому частина вантажу була відсутня, а частина пошкоджена.

У зв'язку з втратою (пошкодженням) вантажу, були складені внутрішні акти/акти контрольної перевірки при прийомі вантажу у місті Суми №№ 1488011, 1488012, 1488013, 1488014, 1488015, 1488016, 1488017, 1488018, 1488019, 1488021 від 18 вересня 2014 року (т. I, арк. с. 25-33). Відмітка про складання цих актів міститься у ТТН від 17 вересня 2014 року № 442-004536.

Також були складені внутрішні акти/акти контрольної перевірки при прийомі вантажу у місті Харкові №№ 2344120, 2344122, 2344123, 2344124, 2344125, 2344126, 2344127, 2344128, 2344129, 2344130 від 18 вересня 2014 року (т. I, арк. с. 34-44), в яких також було зафіксовано факт втрати та пошкодження вантажу.

Контрагенти замовника (власники вантажу) виставили первісному позивачу претензії щодо відшкодування збитків за втрачений (пошкоджений) вантаж на загальну суму 133 284,10 грн.

Приватне акціонерне товариство "УВК Україна" задовольнило претензії своїх контрагентів у повному обсязі на загальну суму 133284,10 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (т. I, арк. с. 53-60, 74, 85, 100, 111, 126).

Приватне акціонерне товариство "УВК Україна" направило претензію вих. №572 від 20 жовтня 2014 року на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про сплату суми збитків у сумі 133 484,10 грн., але відповіді та оплати не отримав (т. I, арк. с. 135-136).

Предметом даного судового розгляду є вимоги замовника за первісним позовом про стягнення з перевізника збитків, заподіяних внаслідок втрати (пошкодження) вантажу під час його перевезення на підставі договору, та вимоги перевізника за зустрічним позовом про стягнення з замовника заборгованості, 3% річних та інфляційних сум у зв'язку з порушенням зобов'язання за договором перевезення щодо оплати наданих послуг.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням приписів постанови Вищого господарського суду України від 04 листопада 2015 року, суд виходить з наступного.

Згідно до частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1-3 статті 909 цього кодексу унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами спору виникли правовідносини, пов'язані зі стягненням з перевізника збитків, завданих внаслідок втрати вантажу під час його перевезення автомобільним транспортним засобом.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою та другою статті 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти в розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно з частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає, зокрема, у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та визначено збитки як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків суду необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань безпосередньо пов'язано з наявністю чи відсутністю вище вказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення.

При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання; натомість на нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками.

Відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання доводить особа, яка вчинила таке порушення (частина 2 статті 614 Цивільного кодексу України). Зазначена правова позиція викладена також в постанові Вищого господарського суду України від 19.02.2008 у справі №10/75-1390 (3/69-877).

Обов'язок доведення обставин, на які посилається сторона судового процесу як на підставу своїх вимог і заперечень встановлений у частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Вирішуючи спір у даній справі, господарський суд враховує, що саме позивач повинен довести розмір заподіяних відповідачем збитків, протиправну поведінку відповідача та причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяними збитками.

Пунктом 15.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (тут і в подальшому в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Правила) передбачено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

Згідно до пункту 15.2. Правил невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній, є однією з обставин, яка засвідчується перевізником, вантажовідправником і вантажоодержувачем в акті.

Відповідно до пункту 11.1. Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Додатком №7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні встановлена типова форма товарно-транспортної накладної, у якій в обов'язковому порядку зазначаються такі відомості про вантаж, як ціна без ПДВ за одиницю, та загальна сума з ПДВ.

У випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником (пункт 11.7. Правил).

Отже, відповідно до вимог розділів 10, 11 та 15 Правил акти і товарно-транспортні накладні можуть бути належними доказами, що підтверджують матеріальну відповідальність перевізника.

В позовній заяві первісний позивач зазначає те, що вантаж у кількості 25 вантажних місць отримано для перевезення водієм перевізника та опломбовано.

Первісний позивач стверджує, що при прийомі вантажу було виявлено, що автомобіль Перевізника прибув зі зламаною пломбою, при цьому частина вантажу була відсутня, а частина пошкоджена, що підтверджується внутрішніми актами/акти контрольної перевірки при прийомі вантажу у місті Суми №№ 1488011, 1488012, 1488013, 1488014, 1488015, 1488016, 1488017, 1488018, 1488019, 1488021 від 18 вересня 2014 року (т. I, арк. с. 25-33) та внутрішніми актами/акти контрольної перевірки при прийомі вантажу у місті Харкові №№ 2344120, 2344122, 2344123, 2344124, 2344125, 2344126, 2344127, 2344128, 2344129, 2344130 від 18 вересня 2014 року (т. I, арк. с. 34-44).

З наданих до суду внутрішніх актів контрольної перевірки при прийомі вантажу у місті Суми та Харкові не вбачається ким насправді вони були складені та підписані, будь-яких доказів на підтвердження повноважень осіб щодо підписання зазначених вище актів позивачем до господарського суду під час нового розгляду справи не надано.

Крім того, за доводами первісного позивача останньому завдані збитки, за відшкодуванням яких звернулись Контрагенти замовника (власники вантажу) у зв'язку з втратою вантажу на суму 133.284,10 грн.

Товарно-транспортна накладна або додатки до неї в обов'язковому порядку мають містити інформацію про найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, натомість товарно-транспортна накладна №442-004536 від 17 вересня 2014 року та картка завантаження автомобіля до неї не містять відповідної інформації, в тому числі інформації, що до перевезення було прийнято належний Контрагентам замовника вантаж.

Так, в порушення пункту 11.7 Правил товарно-транспортна накладна №442-004536 від 17 вересня 2014 року та картка завантаження автомобіля до неї не містить всіх обов'язкових відомостей про вантаж, зокрема, в ній відсутня ціна без ПДВ за одиницю, грн., загальна сума з ПДВ, грн.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи подані первісним позивачем товарно-транспортну накладну №442-004536 від 17 вересня 2014 року та картку завантаження автомобіля до неї, господарський суд дійшов висновку, що ці документи не можуть бути підставою для покладення на перевізника матеріальної відповідальності за втрату вантажу.

Крім того, первісним позивачем не надано доказів на підтвердження розміру збитків, завданих замовнику саме при виконанні перевізником зобов'язань за договором перевезення № 95-В/П від 21 травня 2013 року, а також докази включення наведених в претензіях контрагентів замовника втрачені (пошкоджені) товари до переліку вантажу, переданого перевізнику. У матеріалах справи не містяться ні первинні документи, котрі були б складені у відповідності до приписів Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ні висновки інвентаризацій, ні висновки спеціалістів у галузі товарознавства, чи бухгалтерського обліку, чи аудиту, котрі підтверджували б кількість та дійсну вартість втраченого та/або пошкодженого майна. Призначена у справі за ініціативою суду судова товарознавча експертиза перед якою були поставлені питання про вартість товару втраченого під час перевезення за товарно-транспортною накладною №442-004536 від 17.09.2014р. залишилась без виконання. Причиною цього стало ненадання позивачем за первісним позовом інформації та документів, необхідних для проведення експертизи.

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали первісного позову, докази надані в обґрунтування первісних позовних вимог та заперечень проти них, суд приходить до висновку про те, що первісним позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами фактичного розміру заподіяних відповідачем збитків, протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і заподіяними збитками, у зв'язку з чим, первісні позовні вимоги про стягнення шкоди збитків не підлягають задоволенню.

Зустрічний позов ФОП ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню у частині стягнення основного боргу в розмірі 22.200,00 грн. з таких підстав.

Підставою для стягнення зазначених коштів Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зазначає прострочення Приватного акціонерного товариства "УВК Україна", правонаступником якого є Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології", виконання грошового зобов'язання за Договором перевезення.

У відповідності з п. 7.1 Договору за результатами наданих перевізником транспортних послуг сторони складають та підписують акт виконаних послуг, який разом із рахунками перевізника та товаросупровідними документами є підставою для оплати транспортних послуг.

Відповідно до п. 7.2 Договору оплата наданих послуг за Договором за попередній місяць здійснюється протягом 35 (тридцяти п'яти) календарних днів з дати передачі замовнику акту виконаних послуг, рахунку і податкової накладної.

Згідно з Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом України, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 р., товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

З чого слідує, що підставою для оплати послуг перевізника за Договором є такі документи, як-то: товарно-транспортна накладна, акт виконаних послуг, рахунок перевізника та податкова накладна.

Строк оплати наданих послуг, передбачений п. 7.2 Договору, починає відлік з дати отримання замовником всіх цих документів.

Згідно з п. 7.3 Договору у випадку, якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені первинні документи (рахунок, податкова накладна, приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), карта завантаження, товарно-транспортна накладна та будь-який інший документ, який впливає на зобов'язання замовника щодо оплати) та/або замовником виявлена невідповідність розміру винагороди перевізника фактично наданим ним послугам, замовник має право вимагати від перевізника усунути будь-які невідповідності в наданих документах. В такому випадку зобов'язання замовника щодо оплати переносяться на термін усунення перевізником невідповідностей в наданих ним документах або на надання відсутніх документів.

Таким чином, для підтвердження факту наявності простроченого грошового зобов'язання позивача відповідач зобов'язаний довести факт передачі всіх вищезазначених документів позивачу.

Під час нового розгляду позивачем за зустрічним позовом в якості доказу направлення документів, передбачених пунктом 7.2. Договору, було надано опис вкладення до цінного листа від 02 грудня 2015 року (т. III, арк. с. 43), з якого вбачається, що ним на адресу відповідача за зустрічним позовом було повторно направлено, зокрема, Акти надання послуг №55 від 26 липня 2014 року, №57 від 02 серпня 2014 року, №59 від 09 серпня 2014 року, №62 від 21 серпня 2014 року, копії яких з підписами сторін наявні в матеріалах (т. I, арк. с. 174, 178, 183, 188) та Акти надання послуг №64 від 30 серпня 2014 року, № 69 від 18 вересня 2014 року і № 76 від 25 жовтня 2014 року.

Таким чином, враховуючи Нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013 року, обов'язок відповідача за зустрічним позовом по оплаті за надані послуги за Договором перевезення № 95-В/П від 21 травня 2013 року виник протягом 35 календарних днів з дати передачі замовнику акту виконаних послуг, рахунку і податкової накладної, а саме дата відправлення поштового відправлення +5 днів без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку, тобто з 10.12.2015 р. по 13.01.2016 р., а з 14.01.2016 р. почалась прострочка Відповідача.

У відповідності до вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевказані приписи законодавства та положення пункту 7.2. Договору перевезення № 95-В/П від 21 травня 2013 року, суд приходить до висновку, що строк виконання зобов'язання з оплати наданих послуг за спірним договором є таким, що настав.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження сплати Відповідачем за зустрічним позовом грошових коштів Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в розмірі 22.200,00 грн.

На підставі викладеного, суд зазначає, що позовні вимоги за зустрічним позовом щодо стягнення основного боргу в розмірі 22.200,00 грн. на підставі Актів надання послуг №55 від 26 липня 2014 року, №57 від 02 серпня 2014 року, №59 від 09 серпня 2014 року, №62 від 21 серпня 2014 року нормативно та документально обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення основного боргу в розмірі 11.600,00 грн. на підставі Актів надання послуг №64 від 30 серпня 2014 року, № 69 від 18 вересня 2014 року і № 76 від 25 жовтня 2014 року, суд вважає за необхідне позивачу за зустрічним позовом відмовити у зв'язку із недоведеністю, оскільки Перевізником не надано їх до суду на підтвердження надання послуг за Договором перевезення № 95-В/П від 21 травня 2013 року. Таким чином, заборгованість в розмірі 11.600,00 грн. є необґрунтованою та безпідставно заявленою, у зв'язку із чим задоволенню не підлягає.

При зверненні до суду позивач за первісним позовом просив стягнути з Приватного акціонерного товариства "УВК Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології", пеню в сумі 4.915,23 грн., 3% річних у розмірі 531,60 грн. та 4 814,77 грн. інфляційних втрат.

В силу частини 2 статті 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Пунктом 8.3. Договору сторони погодили, що у випадку порушення терміну оплати, передбаченого пунктом 7.2. даного Договору, Замовник сплачує Перевізникові пеню в розмірі 0,5% від суми, що підлягає сплаті, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Також, частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд визнає його невірним, оскільки позивачем здійснено нарахування до початку (14.01.2016 р.) прострочення виконання грошового зобов'язання, тобто у позивача за зустрічним позовом відсутні підстави нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за Актами надання послуг за період, вказаний у розрахунках. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, у зв'язку їх з безпідставністю.

Враховуючи викладене, зустрічний позов підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору за подання первісного позову покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології", витрати зі сплати зустрічного позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2 246,34 грн. покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології".

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" (61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 235, офіс 4, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (63235, АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_2) суму заборгованості за Договором перевезення №95-В/П від 21 травня 2013 року у загальному розмірі 22.200,00 грн., витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 920,52 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2.246,34 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. В частині стягнення суми заборгованості в розмірі 11.600,00 грн., пені в сумі 4.915,23 грн., 3% річних у розмірі 531,60 грн. та 4 814,77 грн. інфляційних втрат. за зустрічним позовом - відмовити.

Повне рішення складено 07.03.2017 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа №922/518/15/