КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"06" березня 2017 р. Справа №914/2275/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року

у справі № 914/2275/16 (суддя: Андреїшина І.О.)

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про розірвання договору

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут"

про стягнення 161 808,50 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" звернулося до суду з позовом про розірвання з 01.05.2016 року договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 23.06.2015 року № 48Н/15, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.09.2016 року № 914/2275/16.

19.09.2016 року Господарським судом Львівської області вказану справу було ухвалено передати за підсудністю до Господарського суду міста Києва в порядку ч. 1 ст. 15 та ст. 17 Господарського процесуального кодексу України. Супровідним листом від 26.09.2016 року матеріали справи № 914/2275/16 скеровано до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 року зазначену справу прийнято до провадження суддею Андреїшиною І.О., призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.11.2016 року, зобов'язано сторін надати суду певні документи.

Відповідно до ухвали від 09.11.2016 року розгляд справи було відкладено на 30.11.2016 року у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи зустрічної позовної заяви, про подання якої представник відповідача повідомив суд та зважаючи на неподання представником позивача документів на підтвердження своїх повноважень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2016 року зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" заборгованості, пені та нарахувань за ст. 625 Цивільного кодексу України було прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом у справі № 914/2275/16.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року в задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задовольнено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" 136 024 (сто тридцять шість тисяч двадцять чотири) грн. 54 коп. боргу, 22 780 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят) грн. 94 коп. пені, 1 965 (одну тисячу дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 75 коп. 3 % річних, 1 037 (одну тисячу тридцять сім) грн. 27 коп. інфляційних втрат та 2 427 (дві тисячі чотириста двадцять сім) грн. 13 коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, 13.01.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" направило поштою до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року в частинні відмови розірвання договору та в частині стягнення у справі №914/2275/16.

Супровідним листом №09-22/200/17 від 16.01.2017 року дану апеляційну скаргу на підставі п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" та на виконання ст. 91 Господарського процесуального кодексу України було скеровано до Господарського суду міста Києва.

24.01.2017 року апеляційну скаргу разом зі справою № 914/2275/16 було направлено до Київського апеляційного господарського суду та протоколом про автоматизований розподіл судової справи між суддями передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 року дану апеляційну скаргу було повернуто згідно з п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, а саме, до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

23.02.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" повторно звернулось до суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 06.012.2016 року у справі №914/2275/16.

Пунктом 5-1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Статтею 22 ГПК України встановлено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оцінюючи обставини справи, суд враховує наступне.

Оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва у справі № 914/2275/16 прийнято 06.12.2016 року та підписано 12.12.2016 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою вперше 13.01.2017 року.

При цьому, до апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" не було надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 рокуу справі № 914/2275/16 повернуто скаржнику без розгляду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, оскільки скаржником не надано доказів сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Усунувши недоліки, що стали підставою для повернення апеляційної скарги, скаржник звернувся зі скаргою вдруге лише 23.02.2017 року.

Разом з апеляційною скаргою скаржник просить відновити строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, посилаючись при цьому на те, що 06.12.2016 року в судовому засіданні в присутності позивача за первісним позовом було проголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення, проте повний текст рішення позивачем за первісним позовом отримано 03.01.2017 року. Однак представник ТОВ "Івано-Франківськ збут", який представляє інтереси по даній справі враховуючи складне епідеміологічне становище в країна переніс складне вірусне захворювання, перебуваючи на лікарняному, що унеможливило своєчасно підготувати апеляційну скаргу.

За змістом статті 87 ГПК України надіслання повних рішень та ухвал сторонам, прокурору, третім особам, які були присутні в судовому засіданні, законом не передбачено (за винятком ухвали, в якій роз'яснюється рішення суду, що за змістом частини п'ятої статті 89 ГПК надсилається особам, які брали участь у справі, а також державному виконавцю, якщо рішення суду роз'яснено за його заявою, незалежно від присутності зазначених осіб у судовому засіданні). Водночас ці сторони, прокурор, треті особи (які були присутні в судовому засіданні) мають право згідно з частиною другою статті 22 ГПК України знайомитися з відповідними процесуальними актами, знімати їх копії, а також заявляти клопотання про видачу їм належно засвідчених копій судових рішень (постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований статтею 53 ГПК України, відповідно до якої за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов'язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він відновленню.

Таким чином, для відновлення процесуального строку суд має встановити наявність об'єктивно непереборних обставин, які перешкодили вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв'язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Подане скаржником клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції мотивоване лише посиланням на захворювання представника скаржника, однак жодних доказів апелянтом не надано. Також, в своєму клопотанні апелянт не вказав жодних причин пропуску строку на подачу повторної апеляційної скарги так, як ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 року про повернення апеляційної скарги скаржником було отримано 03.02.2017 року, однак апелянт повторно звернувся лише 23.02.2017 року.

Відтак, в даному випадку не вбачається обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом встановленого законодавством процесуального строку. Тобто, можливість своєчасного подання апеляційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Крім цього, колегії суддів за інформацією, яка міститься в комп'ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», стало відомо, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року було внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень 14.12.2016 року, тобто, з 14.12.2016 року був виготовлений та підписаний текст оскаржуваного рішення і позивач за первісним позовом мав можливість ознайомитись з повним текстом даного рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень або подати відповідне клопотання до суду першої інстанції, щоб вчасно звернутись з апеляційною скаргою.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом не скористався своїм правом згідно з частиною другою статті 22 ГПК України, а саме, знайомитися з відповідними процесуальними актами, знімати їх копії, а також заявляти клопотання про видачу їм належно засвідчених копій судових рішень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що скаржником не надано переконливих доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку встановленого для подання апеляційної скарги, а тому згідно з приписами ст. 53 ГПК України в поновленні пропущеного процесуального строку слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 86, 93, п. 4 ч. 1, ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" у задоволенні клопотання про відновлення строку для подання апеляційної скарги.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року у справі № 914/2275/16 повернути скаржнику без розгляду.

3. Матеріали справи № 914/2275/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк