ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Справа № 910/11803/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.,- головуючого (доповідача),
Рогач Л.І., Мачульського Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 10.11.2016
у справі№ 910/11803/16 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
провнесення змін до договору №1246/14-БО-41 від 09.12.2013

У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Кравчик С.М. (представник за дов. від 18.10.2016);

від відповідача: Чеботарьова І.Г. (представник за дов. від 13.05.2014).

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - позивач) звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про внесення змін до п. 6.1 розділу 6 договору купівлі-продажу природного газу № 1246/14-БО-41 від 09.12.2013 "Порядок та умови проведення розрахунків", з моменту затвердження НКРЕКП постанови №211 від 30.10.2014 "Про затвердження реєстру нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, на листопад 2014 року", а саме з 30.10.2014, виклавши його в наступній редакції: "6.1 Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в межах, порядку та строки, що передбачені нормами ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки" (зі змінами та доповненнями), в редакції, чинній на момент проведення такого розрахунку. Покупцем в платіжних дорученнях зазначається інформація, що передбачена п. 6.3 договору, а також наступна інформація про призначення платежу: "Розподіл коштів за теплову енергію на виконання Постанови КМУ № 217 від 18.06.2014. Реєстр від ___.___.20__року № . За газ отриманий у 20___році".

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.08.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016, позовні вимоги задоволено частково; внесено зазначені зміни до п. 6.1 розділу 6 договору купівлі-продажу природного газу № 1246/14-БО-41 від 09.12.2013 з 13.06.2016, тобто з моменту отримання позивачем відповіді відповідача. В іншій частині, тобто щодо внесення змін до п.6.1 договору з 30.10.2014, судом відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Скаржник вважає, що судами порушено норми матеріального права, а саме: постанови Кабінету Міністрів України 2014 №217, постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.10.14 №211, ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України та процесуального права - ст.ст.4, 42, 43 Господарського процесуального кодексу України, позаяк рішення та постанова у справі прийняті при неповному з'ясуванні всіх обставин спору.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних судових актів, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Як встановлено судами при розгляді даної справи, позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у зв'язку зі змінами до законодавства, виникла не залежна від сторін договору ситуація, коли Законом України від 14.05.2015 № 423-VIII було внесено зміни до ст. 19 1 Закону України "Про теплопостачання" та введено імперативну норму про відкриття теплопостачальними організаціями рахунків зі спеціальним режимом використання та заборону проведення оплати теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки, але сам порядок та процедура таких оплат були введені в дію лише постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 211 від 30.10.2014 і з введенням її в дію, розрахунки між сторонами договору проводились виключно в порядку визначеному чинним законодавством, а не в порядку та умовах, що передбачені розділом 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" договору.

Місцевий господарський суд, який підтримала і апеляційна інстанція, частково задовольняючи позовні вимоги визнав, що порядок та умови проведення розрахунків, передбачені розділом 6 договору, не відповідають тому порядку та умовам, що фактично проводяться сторонами та нормам діючого законодавства, що регулює взаємовідносини на ринку купівлі - продажу природного газу, та з 30.10.2014 позивач здійснював платежі за поставлений згідно договору природний газ виключно в порядку та строки, що були передбачені для цього спеціальними нормативно - правовими актами в сфері енергетики.

Звертаючись до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначало, що:

- всупереч ст.ст. 4, 4-2, 42 Господарського процесуального кодексу України судами не надано належної оцінки доводам відповідача;

- з посиланням на положення ст.ст. 179, 188 Господарського кодексу України, ст. 651, 652 Цивільного кодексу України скаржник зазначає, що для внесення змін до Договору необхідна була його згода;

- застосування ст. 652 Цивільного кодексу України, на думку скаржника, можливо виключно за наявності всіх умов, визначених ч. 2 ст.652 ЦК України та наявності виняткових умов, визначених ч. 4 ст. 652 ЦК України. При цьому скаржник наводить позиції Верховного Суду України у постановах від 19 лютого 2014 року у справі №6-167цс13, від 21 лютого 2011 року у справі №3-10гс11, від 01.06.2010 у справі № 42/254-09, від 27.02.2012 у справі №2/52-09 та Вищого господарського суду України у справі № 911/4501/13;

- позивач, укладаючи договір купівлі-продажу природного газу ще в грудні 2013 р., був обізнаний про особливий порядок розрахунків між сторонами із застосуванням рахунків із спеціальним режимом, а тому його твердження щодо настання істотної зміни обставин у вигляді особливого порядку розрахунків, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року, скаржник вважає необгрунтованими;

- прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року не спричинило зміни вартості природного газу або зменшення цінності отримуваного позивачем газу за Договором, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які були підписані Сторонами без зауважень. Отже, порушення співвідношення майнових інтересів сторін унормованих ст.652 Цивільного кодексу України не відбулося.

- строк Договору в частині поставки природного газу закінчився 31 грудня 2014 року. Остаточне проведення розрахунків за спожитий в 2014 році газ Позивач відповідно до умов Договору мав здійснити до 14 січня 2015 року. Таким чином, судовим рішенням у справі №910/31608/15, яке набрало законної сили 23.08.2016р., встановлено факт порушення ПАТ «Київенерго» строків проведення розрахунків за спірним Договором за спожитий в 2014 році природний газ, які на момент ухвалення оскаржуваного рішення у справі №910/11803/16 давно минули. Отже, на думку скаржника, намагання Позивача внести зміни в Договір №1246/14-БО-41 в частині строків проведення розрахунків вже після того, як вони закінчилися, на переконання скаржника є спробою ПАТ «Київенерго» уникнути відповідальності за порушення ним виконання грошового зобов'язання за Договором.

Розглядаючи касаційну скаргу та перевіряючи юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у відповідності до приписів ст. 111-5, 111-7 ГПК України, касаційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

На думку колегії прийнята у справі постанова суду апеляційної інстанції цим вимогам не відповідає.

Так, відповідно до ст. 105 ГПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову, у якій (п.7 ч.1 наведеної норми ГПК) мають бути зазначені обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача (а.с. 161-168) за своїм змістом та доводами аналогічні змісту касаційної скарги відповідача, під час розгляду якої колегія позбавлена можливості виконати вимоги процесуального законодавства та перевірити повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судом 2-ї інстанції норм матеріального і процесуального права, оскільки Київський апеляційний господарський суд при розгляді апеляційної скарги не дослідив зазначені в ній питання і не надав їм належної правової оцінки.

Враховуючи наведене, колегія вважає, що апеляційним господарським судом при вирішенні даного спору було порушено норми ст. 43, 84, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для скасування постанови із направленням справи до апеляційного господарського суду для перегляду.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі 910/11803/16 скасувати.

Справу № 910/11803/16 Господарського суду міста Києва скерувати на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Головуючий суддя: Г.П. Коробенко

Судді: Л.І. Рогач

Г.М. Мачульський