ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Справа № 910/8622/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівВасищака І.М., Студенця В.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Всеукраїнської громадської організації "Український союз промисловців і підприємців"
за участю представників : від прокуратури: Кіцак П.О. від позивача 1: Старушкевич І.М. від позивача 2: Василькова І.О. від відповідача: Конобась М.С.; Колток О.І.; Прохоров С.М. від третьої особи: Таран А.С.
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року
у справі№910/8622/16
за позовомЗаступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Державного концерну "Ядерне паливо"
до Всеукраїнської громадської організації "Український союз промисловців і підприємців"
третя особаКабінет Міністрів України
проусунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України (далі прокурор) в інтересах держави, в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі позивач 1) та Державного концерну "Ядерне паливо" (далі позивач 2) звернувся з позовом до Всеукраїнської громадської організації "Український союз промисловців і підприємців" (далі відповідач) про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні об'єктами нерухомого майна, розташованими за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34, шляхом їх звільнення.

Позовні вимоги обґрунтовуються, у тому числі, статтею 391 ЦК України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд зазначив, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.1997 року № 581-р (далі Розпорядження) є обов'язковим для виконання. Суд прийшов до висновку, що безпідставним є твердження про те, що відповідач протиправно займає спірні приміщення.

Під час розгляду справи апеляційним господарським судом, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Кабінет Міністрів України (т. 2, а.с. 207-208).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року апеляційні скарги прокурора та позивача 1 були задоволені, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 року - скасовано, прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги: зобов'язано відповідача усунути перешкоди у користуванні об'єктами нерухомого майна, розміщеного на 3, 7 поверхах адміністративної будівлі, загальною корисною площею 870,80 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34, шляхом їх звільнення (далі спірні приміщення).

Суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що правовідносини з безоплатного користування спірними приміщеннями були припинені з 01.11.2014 року, проте відповідач не повернув дані приміщення позивачу 2 та продовжує безпідставно та безоплатно користуватись ними.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В своїй касаційній скарзі відповідач зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови апеляційним господарським судом невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі. Відповідач, зокрема, стверджує, що господарським судом апеляційної інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин, що мають договірний характер, норми ст. 391 ЦК України, які підлягають застосуванню виключно до регулювання позадоговірних правовідносин.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників прокуратури, позивачів, відповідача та третьої особи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає часткового задоволенню виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.05.1993 року між Міністерством промисловості України та відповідачем укладено договір оренди нежитлових приміщень № 2 (т. 2, а.с. 84-87). За умовами даного договору Міністерство промисловості України здало, а відповідач прийняв в орендне користування кімнати на 1, 3 поверхах і підвалі загальною площею 939 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34. Строк договору - до 31.12.1993 року.

16 жовтня 1997 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Розпорядження "Про передачу будинку в оперативне управління Міністерству енергетики" (т. 1, а.с. 62), яким вирішено розмістити Міністерство енергетики у будинку по вул. Хрещатик, 34 у м. Києві, передавши цей будинок в оперативне управління Міністерству, а також взято до відома, що Міністерство надасть у користування Українській спілці промисловців та підприємців приміщення 3 і 7 поверхів у будинку по вул. Хрещатик, 34 на умовах оплати фактичних витрат, пов'язаних з утриманням займаних приміщень будинку.

На підставі вищевказаного Розпорядження, 01.01.1998 року між Міністерством енергетики України та відповідачем було укладено договір (т. 2, а.с. 93-95), за яким Міністерство передає, а відповідач приймає у користування приміщення, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34, загальною площею 1361,7 кв. м. на умовах оплати фактичних витрат, пов'язаних з утриманням займаних приміщень. Строк дії договору - до 31.12.1998 року.

Надалі, Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження №174-р від 12.04.2000 року, яким вирішено Міністерству палива та енергетики прийняти в оперативне управління будинок по вул. Хрещатик, 34 для розміщення в ньому центрального апарату Міністерства палива та енергетики України.

14 квітня 2000 року Міністерство палива та енергетики України та відповідач уклали договір про користування приміщеннями (т. 2, а.с. 97-99), згідно з яким Міністерство передає, а відповідач приймає у користування приміщення, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34, загальною площею 1361,7 кв. м. на умовах оплати фактичних витрат, пов'язаних з утриманням займаних приміщень.

Даний договір було розірвано з 27.09.2004 року шляхом підписання Міністерством палива та енергетики України з відповідачем відповідної додаткової угоди (т. 2, а.с. 103), оскільки постановою Кабінету Міністрів України №794 від 22.06.2004 року (т. 1, а.с. 63-64) адміністративний будинок по вул. Хрещатик, 34, у м. Києві був закріплений за Національною акціонерною компанією "Енергетична компанія України" на праві господарського відання для забезпечення її діяльності.

15 грудня 2004 року між Національною акціонерною компанією "Енергетична компанія України" та відповідачем було укладено договір про користування приміщеннями №45/11 (т. 2, а.с. 104-106), відповідно до якого компанія передає, а відповідач приймає у користування приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34, загальною площею 1298,2 кв.м. на умовах оплати фактичних витрат, пов'язаних з утриманням займаних приміщень.

В матеріалах справи міститься копія акту прийому-передачі від 15.12.2004 року (т. 2, а.с. 108), яким посвідчено фактичну передачу приміщення за договором №45/11 від 15.12.2004 року.

В подальшому, у зв'язку із ліквідацією Національної акціонерної компанії "Енергетична компанія України", адміністративну будівлю по вул. Хрещатик, 34 у м. Києві було закріплено на праві господарського відання за позивачем 2 (Постанова Кабінету Міністрів України №398 від 03.09.2014 року (т. 1, а.с. 65).

До матеріалів справи залучено підписаний Національною акціонерною компанією "Енергетична компанія України" та позивачем 2 акт приймання-передачі державного майна від 25.09.2014 року (т. 1, а.с. 55-56), за яким відповідну адміністративну будівлю було передано на баланс позивача 2

За таких обставин, дію договору №45/11 від 15.12.2004 року було достроково припинено з 01.11.2014 року, про що його сторонами підписано додаткову угоду від 25.12.2014 року (т. 2, а.с. 227).

До матеріалів справи (т.2 а.с. 39- 41) залучена копія договору № 02/15 від 01.01.2015 року, який укладено між позивачем 2 та відповідачем.

Предметом договору є користування відповідачем спірними приміщеннями (площею 1298 кв.м.) розташованих на 3-му та 7-му поверхах зазначеної вище будівлі. Строк дії договору, згідно до п. 7.4, з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року. Підставою для укладання вказаного договору є Розпорядження.

До матеріалів справи (т.1 а.с. 32-34) залучено договір від 01.01.2016 року, який укладено між позивачем 2 та відповідачем, предметом даного договору є користування приміщеннями площею 870 кв.м. розташованих на 3-му та 7-му поверхах зазначеної вище будівлі. Строк дії договору, згідно до п. 7.1, до 31.12.2016 року. Підставою для укладання договору є Розпорядження.

В матеріалах справи також містяться копії листів позивача 1 та позивача 2 до відповідача №01/12-1354 від 26.06.2014 року, №01/12-1680 від 18.08.2014 року, №05/12-5457 від 26.05.2016 року, №07/425 від 16.05.2016 року (т. 1, а.с. 75-76, 89-93), в яких позивачі зазначали про необхідність укладення договору оренди спірних приміщень або їх звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Тобто Розпорядження є обов'язковим до виконання.

Аналізуючи взаємовідносини сторін у справі, колегія приходить до висновку про те, що виходячи із змісту Розпорядження, воно могло бути підставою для укладання договорів на умовах оплати фактичних витрат пов'язаних з утримання відповідачем спірних приміщень.

Як зазначено в постанові апеляційної інстанції відносини з безоплатного користування спірними приміщеннями припинилися з 01.11.2014 року.

Судом апеляційної інстанції не враховано ту обставину, що між позивачем 2 та відповідачем укладалися договори у 2015 році та 2016 році щодо спірного майна (його частини) з зазначенням у договорах, як підстави їх укладання - Розпорядження.

При прийнятті рішення, судом першої інстанції не надано належної оцінки Розпорядженню.

Враховуючи викладене, рішення прийняті у справі підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для нового розгляду.

При новому розгляді справи судам необхідно дати належну оцінку Розпорядженню, а саме встановити, чи є воно чинним. Суду також необхідно дати належну оцінку договорам про які зазначено вище, що були укладені у 2015-2016 роках між позивачем 2 та відповідачем, а також позовним вимогам прокуратури станом на день звернення з позовом.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації "Український союз промисловців і підприємців" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року прийняті у справі № 910/8622/16 скасувати.

3. Справу № 910/8622/16 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

4. Вважати таким, що втратило чинність зупинення виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року, яке було застосовано ухвалою Вищого господарського суду України від 13.02.2017 року у справі № 910/8622/16.

Головуючий С.В. Бондар

Судді І.М. Васищак

В.І. Студенець