ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 р. Справа № 909/18/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем", проспект Героїв Сталінграда, буд. 6- А, м. Київ, 04210

до відповідача: Фермерського господарства "ОСОБА_1 Плюс", вул. Петра Шеремети, буд. 48, м. Рогатин, Івано-Франківська область, 77000

про стягнення заборгованості в сумі 95735,28 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2-представник, довіреність № 10 від 12.01.17р.

від відповідача: не з"явились,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросем" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фермерського господарства "ОСОБА_1 Плюс" про стягнення заборгованості в сумі 95735,28 грн., в тому числі 71875,65 грн. основного боргу, 590,52 грн. скоригованої вартості товару, 10155,83 грн. пені, 12104,58 грн. відсотків за неправомірне користування чужими коштами та 1008,7 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 04.01.17р. порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 31.01.17р. Ухвалою суду від 31.01.17 розгляд справи відкладено на 28.02.17.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задоволити. В обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки добрива №19.02.16-48 від 19.02.16 щодо повної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, витребуваних доказів суду не подав, будь-яких заперечень в спростування позовних вимог чи доказу оплати боргу не подав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - ухвалами суду від 04.01.17 та 31.01.17 (докази вручення ухвали від 31.01.17 містяться в матеріалах справи).

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК України.

У відповідності до п.3.14 зазначеної постанови Пленуму ВГСУ нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо її явку судом визнано обов'язковою, може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Беручи до уваги той факт, що неявка в судове засідання представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не є перешкодою для вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи суд зазначає, що ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.02.16 між сторонами по справі укладено договір поставки добрива №19.02.16-48. Згідно з п. п. 1.1, 2.1, 3.1-3.4 Договору, Постачальник продає, а Покупець приймає та оплачує товар (добрива) за ціною, в кількості та асортименті узгоджених Сторонами в Специфікаціях (додатки до договору), які є невід"ємною частиною цього договору. Асортимент товару та його кількість визначаються в специфікаціях, які є невід"ємною частиною Договору. Ціна за одиницю товару та загальна вартість товару зазначаються сторонами у Специфікаціях. Враховуючи, що товар є імпортованим, сторони домовились визначити еквівалент ціни товару у доларах США у відповідності до курсу долару США відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації. Покупець здійснює оплату вартості товару шляхом безготівкового рахунку грошових коштів на рахунок Постачальника. Покупець оплачує товар шляхом 100 % передоплати, якщо інший порядок та строки розрахунків не визначені у відповідній специфікації до цього договору.

На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 142662,65 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи, видатковими накладними та довіреностями (а.с.18-22).

Оплата товару згідно п.2 специфікації №2 від 22.03.16 на суму 121545,9 грн. здійснюється на наступних умовах:

а) оплата товару в розмірі 50% загальної вартості поставленого товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 22.03.16;

б) оплата решти вартості товару в розмірі 50% загальної вартості, що постачається по цьому договору, здійснюється до 15.07.16.

Оплата товару згідно п.2 специфікації №3 від 07.06.16 на суму 21116,75 грн. здійснюється на наступних умовах:

а) оплата товару в розмірі 50% загальної вартості поставленого товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 07.06.16;

б) оплата решти вартості товару в розмірі 50% загальної вартості, що постачається по цьому договору, здійснюється до 30.06.16.

В порушення умов вказаного договору відповідач частково оплатив вартість отриманої продукції в сумі 70787 грн., в зв"язку з чим заборгованість станом на день звернення до суду становила 71875,65 грн.

Крім того, згідно п. 3.6. договору Покупець зобовязаний, окрім здійснення оплати за товар, у день здійснення платежу за товар сплатити проіндексовану /скориговану/ вартість Товару у разі збільшення курсу дол. США на міжбанківському валютному ринку України, суму якої визначає самостійно. Сума в гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальну як оплата вартості товару, визначається за наступною формулою: X2=X1*Y2/Y1, де XI - вартість Товару у національній валюті України, зазначена у відповідній Специфікації, Y1 - курс дол. США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання Специфікації, Y2 - курс дол. США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату оплати, що передує даті оплати, Х2 - кінцева вартість у гривнях неоплаченої частини товару.

Сторони домовились, що у якості курсу дол. США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовується середнє значення курсу продажу дол. США, що склався на Міжбанківському валютному ринку України. Сторони домовились, що курс дол. США до гривні зизначається згідно інформації, опублікованій ЗАТ «Інфінсервіс» на сайті: http://charts.finance.ua/ua/currency/interbank.

Згідно п. 3.6.1. договору, у випадку, якщо дата оплати, зазначена у цьому договорі, відрізняється від дати фактичної оплати товару Покупцем, сторони узгодили, що для індексації (коригування) вартості товару відповідно до умов п. 3.6. Договору датою або днем оплати вважається дата фактичної оплати товару Покупцем та надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника.

В постанові від 02.11.16 по справі №905/1693/16 ВГСУ зазначає, що сторони правочину можуть на власний розсуд виражати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, при цьому незалежно від такої фіксації, виконання такого зобов'язання є можливим виключно в гривнях за офіційним курсом іноземної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений сторонами в договорі або не закріплений нормативно-правовими актами. Сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Офіційним курсом валюти вважається курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави (ст.1 Закону України "Про Національний банк України"). Сторони в договорі можуть визначити і інший порядок перерахунку іноземної валюти в гривні (наприклад за визначеною договором формулою або за курсом не Національного банку України, а якогось комерційного банку тощо).

Проіндексована (скоригована) вартість товару по договору згідно розрахунків позивача становить 590,52 грн.

Відповідно до ст.ст.15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення 71875,65 грн. основного боргу та 590,52 грн. скоригованої вартості товару обгрунтованими і такими, що підлягає до задоволення.

Щодо стягнення 10155,83 грн. пені, 12104,58 грн. відсотків за неправомірне користування чужими коштами та 1008,7 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Приписами ст.ст.546,549 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України визначено, що одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка у формі пені, штрафу, яка сплачується боржником у разі порушення зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 551 ЦК України, п.4 ст.231 ГК України, якщо предметом неустойки є грошова сума і її розмір законом не визначений, розмір неустойки встановлюється договором.

Умовами п.п. 9.3 договору визначено, що у випадку порушення термінів поставки товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. За порушення грошових зобов"язань по оплаті товару, покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% річних за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення.

Пунктом 9.6. договору сторони передбачили, що нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов"язань здійснюється до повного розрахунку.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність нарахування пені, відсотків за неправомірне користування чужими коштами та 3% річних та встановлено, що нарахування пені та 3% річних є арифметично вірними, а обгрунтований розмір відсотків за неправомірне користування чужими коштами становитиме 10810,51 грн. В решті стягнення відсотків за неправомірне користування чужими коштами належить відмовити.

Таким чином, до стягнення підлягають 71875,65 грн. основного боргу, 590,52 грн. скоригованої вартості товару, 10155,83 грн. пені, 10810,51 грн. відсотків за неправомірне користування чужими коштами та 1008,7 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати, а саме: 1416,62 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 193, 230, ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 625, 626, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, 75, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" до Фермерського господарства "ОСОБА_1 Плюс" про стягнення заборгованості в сумі 95735,28 грн. - задоволити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "ОСОБА_1 Плюс" (вул. Петра Шеремети, буд. 48, м. Рогатин, Івано-Франківська область, 77000, код 39856563) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" (проспект Героїв Сталінграда, буд. 6- А, м. Київ, 04210, код 30967207) - 71875 (сімдесят одну тисячу вісімсот сімдесят п"ять) грн. 65 коп. основного боргу, 590 (п"ятсот дев"яносто) грн. 52 коп. скоригованої вартості товару, 10155 (десять тисяч сто п"ятдесят п"ять) грн. 83 коп. пені, 10810 (десять тисяч вісімсот десять) грн. 51 коп. відсотків за неправомірне користування чужими коштами, 1008 (одну тисячу вісім) грн. 70 коп. - 3% річних та 1416 (одну тисячу чотириста шістнадцять) грн. 62 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 03.03.17

Суддя Цюх Г. З.