П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Жайворонок Т.Є.,

суддів: Берднік І.С., Ємця А.А., -

за участю представників:

публічного акціонерного товариства

«Атоменергокомплект» - Сніжка А.Г.,

сільськогосподарського товариства

з обмеженою відповідальністю «Куйбишево» - Карасави О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Куйбишево» (далі - СТОВ «Куйбишево») про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 05 липня 2016 року у справі № 5023/1305/12(29/442-09) за позовом публічного акціонерного товариства «Атоменергокомплект» (далі - ПАТ «Атоменергокомплект») до СТОВ «Куйбишево» про стягнення за форвардним контрактом; за заявою СТОВ «Куйбишево» про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2014 року таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року відкрите акціонерне товариство «Атоменергокомплект» (правонаступником якого є ПАТ «Атоменергокомплект») звернулося до суду з позовом до СТОВ «Куйбишево» про стягнення товару за форвардним контрактом від 04 березня 2003 року № 16.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23 квітня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30 травня 2012 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2012 року, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто зі СТОВ «Куйбишево» на користь ПАТ «Атоменергокомплект» сільськогосподарську продукцію за форвардним контрактом від 04 березня 2003 року № 16.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28 серпня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області про зміну способу виконання наказу Господарського суду Харківської області від 13 червня 2012 року, виданого на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 30 травня 2012 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23 вересня 2014 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 04 листопада 2014 року, ухвалу Господарського суду Харківської області від 28 серпня 2014 року скасовано, заяву відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області задоволено. Змінено спосіб і порядок виконання судового рішення про стягнення зі СТОВ «Куйбишево» на користь ПАТ «Атоменергокомплект» сільськогосподарської продукції на стягнення вартості цієї продукції у розмірі 700 000,00 грн.

На виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 23 вересня 2014 року Господарським судом Харківської області 08 жовтня 2014 року видано наказ на примусове виконання судового рішення.

У вересні 2015 року СТОВ «Куйбишево» звернулося до суду із заявою про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість СТОВ «Куйбишево» перед ПАТ «Атоменергокомплект» повністю погашена на стадії виконавчого провадження шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01 жовтня 2015 року заяву задоволено; наказ Господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2014 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2015 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 22 грудня 2015 року, ухвалу Господарського суду Харківської області від 01 жовтня 2015 року скасовано. У задоволенні заяви СТОВ «Куйбишево» про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

У листопаді 2015 року СТОВ «Куйбишево» повторно звернулося до суду із заявою, яку було уточнено 20 січня 2016 року, про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2014 року таким, що не підлягає виконанню.

Заяву обґрунтовано тим, що зобов'язання СТОВ «Куйбишево» перед ПАТ «Атоменергокомплект» на загальну суму 714 803,00 грн (700 000,00 грн - сума основного боргу та 14 803,00 грн - витрати зі сплати судового збору) припинилися шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, що відповідно до частини четвертої статті 117 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) є підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21 січня 2016 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 квітня 2016 року, у задоволенні заяви СТОВ «Куйбишево» про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 05 липня 2016 року зазначені судові рішення залишено без змін.

У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 05 липня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК, СТОВ «Куйбишево», посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статей 202, 203 Господарського кодексу України (далі - ГК), статей 204, 601, 602 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статті 19 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI) (далі - Закон № 2343-XII), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

В обґрунтування заяви надано копію постанови Вищого господарського суду України від 02 березня 2016 року у справі № 37/322-09, в якій, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми права при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені СТОВ «Куйбишево» обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 19 березня 2014 року порушено провадження у справі № 910/3207/14 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Петроліум Ойл Юкрейн» до ПАТ «Атоменергокомплект» про визнання банкрутом; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Юзвенка В.Г.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду м. Києва від 26 травня 2014 року затверджено реєстр вимог кредиторів, у тому числі СТОВ «Куйбишево» визнано конкурсним кредитором з вимогами: на суму 1 218,00 грн - першої черги, на суму 846 566,14 грн - четвертої черги, на суму 5 900,00 грн - шостої черги.

Після зміни порядку і способу виконання судового рішення у справі № 5023/1305/12 (29/442-09), яка розглядається, СТОВ «Куйбишево» направило на адресу ПАТ «Атоменергокомплект» і розпорядника майна цього товариства заяву про проведення заліку зустрічних однорідних вимог від 02 жовтня 2014 року.

У листі від 26 листопада 2014 року № 261/01-14 розпорядник майна ПАТ «Атоменергокомплект» відмовив у проведенні заліку зустрічних однорідних вимог з тих підстав, що вимоги, представлені до заліку, заявлено у процедурі банкрутства ПАТ «Атоменергокомплект», а отже на них поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22 червня 2015 року у справі № 910/3207/14 про банкрутство ПАТ «Атоменергокомплект» затверджено мирову угоду, згідно з умовами якої непогашені вимоги СТОВ «Куйбишево» становлять 852 466,14 грн і підлягають погашенню протягом 30 календарних днів після спливу шести місяців від дати затвердження цієї мирової угоди. Тобто строк погашення вимог СТОВ «Куйбишево» настає після 22 грудня 2015 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2015 року ухвалу Господарського суду м. Києва від 22 червня 2015 року у справі № 910/3207/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд з тих підстав, що заяву про затвердження мирової угоди подано боржником до суду з порушенням п'ятиденного строку з дня укладення такої угоди, передбаченого статтею 81 Закону № 2343-XII.

22 жовтня 2015 року СТОВ «Куйбишево» повторно направило на адресу ПАТ «Атоменергокомплект», комітету кредиторів і розпорядника майна цього товариства заяву № 290 про проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму 714 803,00 грн.

У листі від 23 листопада 2015 року № 23/11/-2-15 розпорядник майна ПАТ «Атоменергокомплект» послався на положення статей 19, 45 Закону № 2343-XII і відмовив у проведенні заліку зустрічних однорідних вимог з тих підстав, що вимоги до боржника, представлені до заліку, заявлено під час провадження у справі про банкрутство ПАТ «Атоменергокомплект» (після скасування Київським апеляційним господарським судом ухвали суду першої інстанції про затвердження мирової угоди у справі про банкрутство), а тому на них поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, при цьому проведення заліку зустрічних однорідних вимог законом допускається лише у процедурі ліквідації і лише у випадках, якщо це не порушує майнові права інших кредиторів.

Відмовляючи у задоволенні заяви СТОВ «Куйбишево» про визнання зазначеного наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі, яка розглядається, суди виходили із того, що в цьому випадку заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог слід розглядати як дію кредитора, спрямовану на погашення його вимоги боржником щодо якого порушено справу про банкрутство, що за встановленими обставинами суперечить положенням статті 19 Закону № 2343-XII, відповідно до яких протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій.

Разом із тим під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які відповідно до частини п'ятої статті 19 Закону № 2343-XII не поширюється дія мораторію, а саме на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому Законом № 2343-XII. При цьому залік зустрічних однорідних вимог у процедурі ліквідації дозволяється лише за умови, якщо це не порушує майнові права інших кредиторів.

Оскільки у справі № 910/3207/14 про банкрутство ПАТ «Атоменергокомплект» план санації не затверджено, рішення про ліквідацію боржника не прийнято, боржник одночасно не задовольняє всі вимоги кредиторів, судові рішення, постановлені у цій справі, не містять посилань на те, що вимоги СТОВ «Куйбишево», зазначені у реєстрі вимог кредиторів, погашено в результаті проведення заліку зустрічних однорідних вимог, суди всіх інстанцій у справі, яка розглядається, дійшли висновку про безпідставність вимог СТОВ «Куйбишево» про визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню.

У наданій для порівняння постанові Вищого господарського суду України від 02 березня 2016 року у справі № 37/322-09 за позовом ПАТ «Атоменергокомплект» до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Грозянське» (далі - СТОВ «Грозянське») про стягнення за форвардним контрактом; за заявою СТОВ «Грозянське» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій, якими у задоволенні заяви відмовлено, та ухвалюючи рішення про задоволення заяви СТОВ «Грозянське» стосовно визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, виходив із того, що відповідно до статей 202, 203, 204, 601 ЦК зарахування зустрічних однорідних вимог є дійсним в силу презумпції правомірності правочину, оскільки за своєю правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог є одностороннім правочином, який оформлюється заявою однієї із сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися до суду з відповідним позовом на підставі та в порядку, визначеному законодавством. Зарахування зустрічних однорідних вимог не є тотожним виконанню зобов'язань у розумінні статті 1 Закону № 2343-XII, оскільки зарахування є самостійною підставою припинення зобов'язань, що відрізняється від належного виконання (стаття 599 ЦК), тому передбачений Законом № 2343-XII мораторій на зупинення будь-яких заходів, спрямованих на забезпечення примусового виконання вимог кредиторів, не поширюється на припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Викладене свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України виходить із такого.

За змістом частини четвертої статті 117 ГПК господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у разі, зокрема, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом положень статей 202, 203 ГК господарське зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, згідно зі статтею 601 ЦК зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено положеннями статті 602 ЦК, відповідно до вимог якої не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як установлено судом, заяву СТОВ «Куйбишево» про зарахування зустрічних однорідних вимог пред'явлено щодо зобов'язань особи - ПАТ «Атоменергокомплект», стосовно якої порушено провадження у справі про банкрутство і на момент вирішення у суді заяви СТОВ «Куйбишево» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, боржник перебував у процедурі розпорядження майном.

Відповідно до положень статті 41 ГПК господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Справи про банкрутство розглядаються у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 2343-XII.

Відповідно до частини п'ятнадцятої статті 16 Закону № 2343-XII з моменту порушення провадження у справі про банкрутство, зокрема пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Отже, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Так, із винесенням ухвали про порушення провадження в справі про банкрутство пов'язані певні правові наслідки, зокрема вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 2343-XII.

Частиною першою статті 19 Закону № 2343-XII визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Разом із тим частиною п'ятою цієї статті передбачено, що дія мораторію не поширюється, між іншим, на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2343-XII під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Згідно з положеннями частини другої статті 25 Закону № 2343-XII у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

За результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, у якому містяться відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги.

При цьому внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів здійснюється виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва (частина друга статті 25 Закону № 2343-XII)

Отже, у процедурі розпорядження майном боржник має право на підставі ухвали господарського суду задовольнити всі вимоги конкурсних кредиторів за умови їх задоволення одночасно та в повному обсязі відповідно до реєстру вимог кредиторів.

Також слід зазначити, що питання погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог урегульовано статтею 45 Закону № 2343-XII, якою визначено черговість задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі. Так, відповідно до частини восьмої цієї статті погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів) у випадках, якщо це не порушує майнові права інших кредиторів.

Аналіз наведених норм Закону № 2343-XII дає підстави для висновку про те, що припинення грошових зобов'язань боржника шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а також індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора не допускається, якщо при цьому порушуються інтереси інших кредиторів або черговість задоволення їх вимог, установлена законом.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що у межах провадження в справі про банкрутство ПАТ «Атоменергокомплект» СТОВ «Куйбишево» визнано конкурсним кредитором з вимогами: на суму 1 218,00 грн - першої черги, на суму 846 566,14 грн - четвертої черги, на суму 5 900,00 грн - шостої черги.

Крім того, ухвалою Господарського суду м. Києва від 16 травня 2016 року у справі № 910/3207/14 про банкрутство ПАТ «Атоменергокомплект», залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 листопада 2016 року, відмовлено СТОВ «Куйбишево» і СТОВ «Грозянське» у задоволенні скарг на неправомірні дії арбітражного керуючого Юзвенка В.Г. щодо невизнання, неприйняття та не проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму 808 174,60 грн щодо вимог СТОВ «Грозянське», на суму 714 803,00 грн щодо вимог СТОВ «Куйбишево»; відмовлено у задоволенні вимог про визнання таким, що відбувся, залік зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку на суму 808 174,60 грн за заявою СТОВ «Грозянське» від 22 жовтня 2015 року № 300 і на суму 714 803,00 грн за заявою СТОВ «Куйбишево» від 22 жовтня 2015 року № 290; відмовлено у визнанні припиненими кредиторських вимог до боржника. При цьому суд зазначив, що задоволення боржником кредиторських вимог, які виникли до порушення справи про банкрутство, заявлені відповідно до статті 23 Закону № 2343-XII і включені до реєстру вимог кредиторів, шляхом проведення заліку у процедурі розпорядження майном суперечить нормам чинного законодавства, меті конкурсного провадження та порушує права інших кредиторів.

Ураховуючи наведене, а також встановлені судами обставини у справі, яка розглядається, суди всіх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо безпідставності вимог СТОВ «Куйбишево» про визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11126 ГПК Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

З огляду на викладене заява СТОВ «Куйбишево» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 05 липня 2016 року у справі № 5023/1305/12 (29/442-09) задоволенню не підлягає.

Керуючись пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 11116, 11123, 11124, 11126 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Куйбишево» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 05 липня 2016 року у справі № 5023/1305/12 (29/442-09) відмовити.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 11116 ГПК.

Головуючий Т.Є. Жайворонок

Судді: І.С. Берднік

А.А. Ємець