РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа № 906/1207/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 10.10.2016р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Корпорації "Міжрегіональний промисловий союз", м.Донецьк

на рішення господарського суду Житомирської області

від 20.01.17 р. у справі № 906/1207/14 (суддя Костриця О.О.)

за позовом Корпорації "Міжрегіональний промисловий союз", м.Донецьк

до Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод", м.Малин Житомирської області

про стягнення 6410300,00 грн. (враховуючи заяву №133 від 20.10.2016р. про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 20.01.2017р. по справі №906/1207/14 у задоволенні позову Корпорації "Міжрегіональний промисловий союз" до Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" про стягнення 6410300,00 грн. (враховуючи заяву №133 від 20.10.2016р. про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог) - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Корпорація "Міжрегіональний промисловий союз" звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на те, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, пославшись на ст.17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), зазначив, що враховуючи те, що позивач не звернувся до суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог, суд на підставі ст.17 Закону про банкрутство не вбачає підстав для задоволення позовних вимог до відповідача про стягнення збитків на суму 5200000,00грн. та 1210300,00грн. неустойки. Також, суд посилався на п.1 ст.17 Закону про банкрутство, яким передбачено, що у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред'явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов'язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство;

- зазначає, що позивач звертався з кредиторськими вимогами до відповідача у справі №906/1126/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод", але за наслідком розгляду судами таких вимог, у задоволенні вимог було відмовлено, таким чином позовне провадження повинно було бути поновлене, а позов розглянутий по суті вимог. Додає, що аналогічний висновок був зазначений у постанові Вищого господарського суду України від 12.04.2016р. у справі №906/1126/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод", у якій суд зазначив, що право кредитора-замовника на відшкодування збитків за спірним договором може бути реалізоване шляхом пред'явлення кредитором позову до боржника та його розгляду судом в окремому позовному провадженні, оскільки в межах справи про банкрутство господарський суд не вирішує спори по суті заявлених до боржника кредиторських вимог, а лише встановлює дійсність грошового зобовязання боржника на підставі поданих кредитором первинних документів та (або) рішення суду;

- вважає, що судом першої інстанції не була врахована зазначена позиція Вищого господарського суду України та безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні позову лише на підставі ст.17 Закону про банкрутство, без фактичного дослідження обставин справи, дослідження доказів у наведеній справі та вирішення спору по суті вимог, що спричинило неможливість подальшого розгляду вимог позивача та захист його порушеного права;

- вказує, що судом також порушені норми процесуального права, оскільки суд першої інстанції, у порушення ст.43 ГПК України прийняв рішення не оцінивши всі докази, наявні у справі №906/1207/14 у їх сукупності. Крім того, судом невірно застосовано ст.49 ГПК України щодо розподілу судових витрат, оскільки вважає, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача;

- обґрунтовуючи позовні вимоги, з урахуванням зміни підстави позову, стверджує, що право позивача на відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем умовах контракту, що містить елементи договору підряду, реалізується в порядку ст.849 ЦК України. Виходячи з положень цієї статті, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Зазначає, що збитки позивача, які виникли в результаті невиконання умов контракту відповідачем складають 5200000,00грн., а неустойка у розмірі 1210300,00грн., за своєю правовою природою є штрафом та має бути стягнена незалежно від розміру збитків.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.02.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 28.02.2017р..

27.02.2017р. на поштову адресу суду від відповідача надійшло письмове заперечення від 23.02.2017р. №10 на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив у розгляді апеляційної скарги.

В судовому засіданні 28.02.2017р. від представника позивача надійшло клопотання від 28.02.2017р. про долучення до матеріалів справи ухвали господарського суду Житомирської області від 09.02.2017р. у справі №906/1126/13.

Представник позивача в судовому засіданні 28.02.2017р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Житомирської області від 13.12.2016р. у справі №906/402/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідач в судове засідання 28.02.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, ухвалою суду від 14.02.2017р. про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника останнього.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2010р. між Корпорацією "Міжрегіональний промисловий союз" (замовник) та Публічним акціонерним товариством "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" (виконавець) укладено контракт №101/03 на поставку комплексу обладнання для організації формувальної ділянки виробництва точних виливків методом вакуумно-плівкового формування (далі - контракт), згідно п.1.1 якого, виконавець взяв на себе зобов'язання по виготовленню, постачанню, виконанню шефмонтажних та пусконалагоджувальних робіт комплексу обладнання для виробництва виливків методом вакуум-плівкового формування у складі, вказаному у специфікації (додаток №1), яка є невід'ємною частиною цього контракту (а.с.15-18, т.1).

У відповідності до п.3.2 контракту, загальна сума контракту складає 8400000,00грн..

Згідно п.3.5 контракту, 04.11.2010р., Корпорація "Міжрегіональний промисловий союз" перерахувала на користь Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" 4200000,00грн. - 50% від загальної суми контракту у якості попередньої оплати, що підтверджується платіжним дорученням №1114 від 04.11.2010 (а.с.23, т.1).

Пунктом 4.3.1 контракту сторони встановили обов'язок Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" виконати зобов'язання з поставки обладнання та передачі технічної документації, що передбачені пунктом 1.1 контракту, з урахуванням монтажних та пусконалагоджувальних робіт з отриманням тестових виливків, у строк не пізніше п'яти календарних місяців з дати здійснення позивачем попередньої оплати згідно пункту 3.5 контракту, тобто в строк до 05.04.2011р..

16.12.2011р., Корпорація "Міжрегіональний промисловий союз" платіжним дорученням №84145 перерахувало на користь Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" 1000000,00грн. попередньої оплати за контрактом № 101/03 від 29.10.2010 (а.с.24, т.1).

Загальна сума попередньої оплати, яка була перерахована на користь Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" складає 5200000,00грн..

За вказаних обставин, а також враховуючи не виконання відповідачем умов контракту, Корпорація "Міжрегіональний промисловий союз" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" про стягнення 6911110,96грн., з яких: 5200000,00грн. попередня оплата, 1210300,00грн. неустойка, 500810,96 грн. 3% річних (а.с.2-6, т.1).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 11.09.2014р. прийнято позовну заяву, порушено провадження у справі №906/1207/14 та призначено її до розгляду.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 01.10.2014 (суддя Гнисюк С.Д.), було зокрема, зупинено провадження у справі №906/1207/14 до закінчення тридцятиденного строку звернення конкурсних кредиторів з вимогами до боржника у справі №906/1126/13.

08.11.2016 на адресу господарського суду Житомирської області від Корпорації "Міжрегіональний промисловий союз" надійшла заява №133 від 20.10.2016р. про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить змінити предмет позову та зменшити розмір позовних вимог, а саме, стягнути з відповідача збитків у розмірі 5200000,00грн. та неустойки у розмірі 1210300,00грн. (а.с.121-125, т.1).

Заяву про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог, позивач обґрунтовує тим самим укладеним між сторонами контрактом №101/03 на поставку комплексу обладнання для організації формувальної ділянки виробництва точних виливків методом вакуумно-плівкового формування від 29.10.2010р., при цьому, вказує на неналежне виконання відповідачем умов контракту, в результаті чого просить стягнути з відповідача збитків у розмірі 5200000,00грн. та неустойки у розмірі 1210300,00грн..

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 16.11.2016р. було прийнято справу №906/1207/14 до провадження судді Костриці О.О.; поновлено провадження у справі №906/1207/14; прийнято та призначено до розгляду в засіданні суду заяву Корпорації "Міжрегіональний промисловий союз" №133 від 20.10.2016р. про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог.

12.12.2016р. на адресу господарського суду Житомирської області від Публічного акціонерного товариства "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог, у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог, з підстав викладених у відзиві.

16.12.2016р. на адресу господарського суду Житомирської області від ПАТ "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" надійшли додаткові заперечення на заяву про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог №66 від 13.12.2016р..

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Житомирської області від 20.01.2017р. по справі №906/1207/14 у задоволенні позову, враховуючи заяву №133 від 20.10.2016р. про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог, - відмовлено (а.с.85-87, т.2).

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як зазначалось вище, позивач обґрунтовує позивні вимоги, враховуючи заяву №133 від 20.10.2016р. про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог, укладеним між сторонами контрактом від 29.10.2010р. №101/03 на поставку комплексу обладнання для організації формувальної ділянки виробництва точних виливків методом вакуумно-плівкового формування та вказує на неналежне виконання відповідачем умов контракту, в результаті чого просить стягнути з відповідача збитків у розмірі 5200000,00грн. та неустойки у розмірі 1210300,00грн..

У той же час, як встановлено судом під час розгляду даної справи, ухвалою господарського суду Житомирської області від 10.09.2014р. порушено провадження у справі №906/1126/13 про банкрутство ПАТ "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" за заявою Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області за загальною процедурою відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011р.); визнано вимоги ініціюючого кредитора до боржника на загальну суму 1814259,51грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2.

Оголошення про порушення справи про банкрутство боржника оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 10.09.2014р. за №8670.

Також, під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що справа №906/1126/13 про банкрутство ПАТ "Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод" (відповідач у даній справі) перебуває на стадії розпорядження майном.

Статтею 4-1 ГПК України передбачено дві форми розгляду справ господарськими судами та два види процесу у господарських судах: позовне провадження та провадження у справах про банкрутство, яке здійснюється у порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а норми Господарського процесуального кодексу України застосовуються субсидіарно, якщо відсутнє відповідне регулювання у Законі про банкрутство.

Пунктом 7 ч.1 ст.12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Згідно п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013р. внесено доповнення до статті 16 ГПК України частиною такого змісту: "справи у майнових спорах, передбачених п.7 ч.1 ст.12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство", а також доповнено ч.1 ст.12 пунктом 7 про підвідомчість господарським судам справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено, однак передбачено винятки щодо спорів, пов'язаних з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів) за позовом контролюючих органів, визначених Податковим кодексом України.

Отже, законодавець змінив норми процесуального права в частині виключної підсудності і такі зміни поширюються на всі правовідносини у майнових спорах з боржником, які розглядаються судами у справах про банкрутство після 19.01.2013 року.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові №16/047 від 13.04.2016р. у справі №908/4804/14, який, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 ГПК України в системному аналізі з положеннями Закону про банкрутство №2343-ХІІ (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011р.), зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, висловивши таку правову позицію про розгляд у межах провадження у справі про банкрутство майнових спорів боржника, Верховний Суд України змінив свою правову позицію зазначену у Постанові від 29.04.2015р. у справі №903/134/13-г про можливість розгляду окремих спорів поза межами провадження у справі про банкрутство.

Висновки Верховного Суду України у Постанові від 13.04.2016р. у справі №908/4804/14 щодо застосування норм процесуального права, відповідно до статті 111-28 ГПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують положення статей 12, 16 ГПК України.

Також, відповідно ч.4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Отже, ч.4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відносить до підвідомчості господарських судів справи зі спорів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, до яких, крім названих у зазначеній статті Закону, слід відносити також й інші спори з майновими вимогами до боржника, а саме: спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника і дана норма кореспондується з положеннями п.7 ч.1 ст.12 ГПК України (у редакції Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом") та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Одночасно ч.9 ст.16 ГПК України встановлено, що справи у майнових спорах, передбачених п.7 ч.1 ст.12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

При цьому на відміну від положень ч.8 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якими визначено, що спори боржника з поточними кредиторами вирішуються шляхом їх розгляду в позовному провадженні господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, норми ч.4 ст.10 цього Закону прямо не встановлюють порядку розгляду майнових спорів, стороною яких є боржник, в окремому позовному провадженні. Тому, такі майнові спори підлягають розгляду судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та саме в межах цієї справи.

Отже, імперативними нормами ч.4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст.12, 16 ГПК України встановлено виключну підсудність майнових спорів за участю особи, яка перебуває в процедурі банкрутства.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини справи та визначені норми законодавства, під час здійснення провадження у даній справі, судом першої інстанції слід було виходити із перелічених підстав, обставин та матеріальних наслідків позовних вимог, з якими позивач звернувся до відповідача, щодо якого було порушено провадження у справі про банкрутство.

За вказаних обставин та вищезазначених положень чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що спір, враховуючи заяву №133 від 20.10.2016р. про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог, про стягнення підставі норм загального цивільного законодавства з відповідача збитків у розмірі 5200000,00грн. та неустойки у розмірі 1210300,00грн. підлягає розгляду судом, який розглядає справу про банкрутство відповідача господарським судом Житомирської області та в межах такого провадження, а не в окремому позовному провадженні.

У зв'язку з чим безпідставно порушене окреме позовне провадження з розгляду такого спору підлягає припиненню відповідно до п.п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, яка викладена у постановах від 20.04.2016р. у справі №910/1872/15-г та від 15.11.2016р. у справі №904/3275/16, тощо.

Відповідно до ч.2 ст.99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд відповідно до приписів ст.43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Корпорації "Міжрегіональний промисловий союз" підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Житомирської області від 20.01.2017р. у справі №906/1207/14 слід скасувати та прийняти нове судове рішення, яким на підставі п.п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі №906/1207/14 припинити, як безпідставно порушене.

Керуючись ст.ст. п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Корпорації "Міжрегіональний промисловий союз", м.Донецьк задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 20.01.2017р. по справі №906/1207/14 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Провадження у справі припинити.

3. Справу №906/1207/14 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2 позивачу (03150, м.Київ, вул.Антоновича, 46-46 а),

3, 4 відповідачу (11601, Житомирська обл., м.Малин, вул.Огієнка, 55),

арбітражному керуючому ОСОБА_2 (33000, м.Рівне, вул Остафова, 27),

5 в наряд.