Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" березня 2017 р. Справа № 906/1013/16.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Маріщенко Л.О.

За позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (м. Житомир)

До: 1) Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський" (смт.Ружин Житомирської області)

2) Ружинської районної ради (смт. Ружин Житомирської області)

3) Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (м. Бердичів Житомирської області)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство аграрної політики та продовольства України (м. Київ)

про скасування державної реєстрації права колективної власності від 29.08.2008 та рішення від 12.12.1998 №282

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 05/128 від 11.01.2017

від відповідача: 1) ОСОБА_2Г - довіреність від 25.01.2017;

ОСОБА_3 - довіреність від 21.04.2016

2) ОСОБА_4 - довіреність № 02-34/28 від 25.01.2017

3) ОСОБА_5 - довіреність від 31.12.2017

від третьої особи: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про скасування державної реєстрації права колективної власності від 29.08.2008, яка зареєстрована КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради за Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Ружинський" на об'єкт незавершеного будівництва, а саме: консервний завод, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Ружинський район, смт. Ружин, вул.М.Гибала,46, визнання незаконним та скасування повному обсязі рішення Ружинської районної ради від 12.12.1988 №282 "Про відведення земельної ділянки для будівництва цеху плодоовочевих консервів та теплиць".

Позовні вимоги мотивовано тим, що консервний цех в смт Ружин Житомирської області, який перебував на балансі сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський" (реорганізоване КСП ім. Леніна), згідно наказу Фонду державного майна України від 13.06.2001 №10418 був включений до переліку об'єктів незавершеного будівництва державної власності, що підлягають приватизації. З моменту прийняття рішення про приватизацію об'єкта застосовуються обмеження та вимоги, визначені Законом України "Про приватизацію державного майна" та забороняється здійснювати будь - які дії, внаслідок яких об'єкт може вибути з державної власності. Однак, у порушення вимог законодавства України щодо порядку відчуження (приватизації) об'єктів незавершеного будівництва, що є державною власністю, за СВК "Ружинський" згідно витягу КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 29.08.2008 з посиланням на рішення Ружинської районної ради від 12.12.1988 №282 та дозвіл на виконання будівельних робіт від 12.12.1997 було н е з а к о н н о з а р е є с т р о в а н о право власності на нерухоме майно - консервний завод (незавершене будівництво - 81,3% готовності).

Дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в господарських судах з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Водночас, виконуючи статтю 19 Конституції України, суд зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до приписів ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Перелік спорів, підвідомчих господарським судам наведено у ст.12 ГПК України. Цією ж статтею визначено, що господарським судам не підвідомчі спори, що виникають, зокрема, із публічно - правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Відповідно до ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 1 ч.1 ст.3 КАС України встановлює, що справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як визначено пунктами 6 та 7 ч.1 ст.3 КАС України, адміністративним позовом є звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах, а суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з цих норм, спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції. у тому разі, якщо він виник із публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень, який саме у цих відносинах здійснює надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Відповідно п. 3 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальними засадами державної реєстрації прав є публічність державної реєстрації прав.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно" (який діяв на момент вчинення реєстраційних дій) установлено, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 N 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Так, згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація права власності на об'єкт незавершеного будівництва проводиться реєстратором БТІ відповідно до вимог Положення та з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. У разі проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності на об'єкт незавершеного будівництва до заяви про державну реєстрацію прав заявником (заявниками) додаються документи, що посвідчують право на земельну ділянку, та дозвіл на виконання будівельних робіт, їх копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав, видачу витягу про державну реєстрацію прав та надання витягу з Реєстру прав, а також інші документи, визначені Положенням (п. 4.1, п.4.2).

Відповідно п. 8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" роз'яснено:

"Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань р е є с т р а ц і ї.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства".

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації права колективної власності від 29.08.2008, яка зареєстрована КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради за СВК "Ружинський" на об'єкт незавершеного будівництва є публічно правовими та такими, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Позовна вимога щодо визнання незаконним та скасування рішення Ружинської районної ради від 12.12.1988 №282 є похідною від вимог щодо здійснених реєстраційних дій, оскільки дане рішення було підставою реєстрації прав заявника.

Відповідно п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

На підставі викладеного провадження у справі слід припинити.

Керуючись ст. 80, 86 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 906/1013/16 припинити.

Ухвала набирає законної сили у встановленому законодавством порядку.

Суддя ОСОБА_6

Друк:

1 - в справу

2 - позивачу (рек.),

3-5 - відповідачам (рек.),

6 - третій особі (рек.)