КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа№ 910/15304/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників:

позивача: Богдан І.В., довіреність б/н від 04.01.2017,

Барков Р.В., директор,

відповідача: Грушовець А.С., довіреність № 14/17 від 06.02.2017,

Дзьома Р.Р., довіреність № 22/17 від 21.02.2017.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДСЕРВІС 2006"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016

у справі №910/15304/15 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНФАС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДСЕРВІС 2006"

про стягнення 156831,13 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг № 3/2908-11 від 16.09.2011 у розмірі 156 831,13 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.07.2015 в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Анфас" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Технобудсервіс 2006" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 у справі №910/15304/15 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 28 липня 2015 у справі №910/15304/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 01.12.2015 у справі № 910/15304/15 Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Анфас" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі № 910/15304/15 Господарського суду міста Києва та рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.12.2016 у справі № 910/15304/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АНФАС" задоволені, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДСЕРВІС 2006" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АНФАС" 141 488 грн 16 коп. - основного боргу, 15 342 грн 97 коп. - 3 відсотки річних, 3 136 грн 63 коп. - суму судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "ТЕХНОБУДСЕРВІС 2006" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі № 910/15304/15 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню. При цьому судова колегія бере до уваги наступне.

29 серпня 2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Технобудсервіс 2006" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АНФАС" (виконавець) укладено договір №3/2908-11, відповідно до пункту 1.1. якого підрядник бере на себе зобов'язання виконати за технічних завданням замовника (додаток № 1) ремонтні роботи по улаштуванню покрівельного покриття виробничих приміщень за адресою: м. Ужгород, вул. Болгарська, 3, згідно з схемою покрівлі (додаток № 2), а змовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Сторони погодили, що замовник перераховує аванс у розмірі 30 % від вартості будівельно-монтажних робіт на розрахунковий рахунок підрядника протягом 5 банківських днів з дня підписання договору. Подальше фінансування здійснюється замовником згідно графіку фінансування (додаток № 5), який є невід'ємною частиною договору. Замовник здійснює оплату вартості виконаних підрядником робіт щомісячно, до 5 числа місяця, наступного за звітнім, на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт з врахуванням авансових платежів (пункти 3.2, 3.3, 3.4).

19 вересня 2011 року сторони підписали акт виконаних робіт № 1 за вересень місяць 2011 року на загальну суму 35078,50 грн, а 12 грудня 2011 року сторони підписали акт виконаних робіт № 2 за грудень місяць 2011 на загальну суму 484488,16 грн.

Відповідач сплатив за договором від 16.09.2011 № 42М 378000,00 грн.

Позивач виконав, а відповідач прийняв роботи, обумовлені сторонами в договорі, доказів оплати заборгованості по договору відповідачем до матеріалів справи не надано.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів оплати заборгованості за договором, обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за договорами підряду в сумі 141488,16 грн. Позов в цій частині підлягає задоволенню.

Представник Відповідача зазначає, що відповідно до матеріалів справи незрозуміло які саме правовідносини існували між сторонами та відповідно до умов якого договору, оскільки номери договорів, які наявні у сторін не співпадають.

Таке твердження безпідставне та необґрунтоване, а факт наявності заборгованості Відповідача перед Позивачем повністю доведеним та підтвердженим, зважаючи на наступне: факт наявності будь-яких інших правочинів між сторонами не доведено, Позивач підтверджує, що між сторонами було підписано лише один договір по улаштуванню покрівельного покриття виробничих приміщень із застосуванням ТПО мембрани 1, 2 мм за адресою: м. Ужгород, вул. Болгарська, 3, копія якого знаходиться у матеріалах справи.

Відповідач отримав лист про зміну номеру та дати договору, підтвердженням чого є копії банківських виписок з розрахункового рахунку Позивача, де у призначенні платежів, отриманих від Відповідача, наявний новий номер договору №42 М від 16.09.2011 року.

Відповідачем протягом року після підписання договору було здійснено оплату більшої частини робіт. У цей період у ТОВ "Технобудсервіс 2006" не виникало жодних питань щодо умов договору, включаючи його номеру та дати.

Факт підписання листа щодо зміни реквізитів Договору виконано уповноваженою особою Позивача, що підтверджується висновком експертизи №14730/14731/16-32, який знаходиться у матеріалах справи.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 15 342 грн 97 коп. 3 відсотків річних.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст. 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 15342,97 грн відсотків річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам вірну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі № 910/15304/15 відповідає фактичним обставинам справи, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

17.02.2017 позивачем до Київського апеляційного господарського суду було подано клопотання про стягнення з відповідача 20000,00 грн витрат на послуги адвоката.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення. При цьому суд керується наступним.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як зазначено в постанові пленуму ВГСУ від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

З огляду на те, що апелянтом не надано суду доказів перерахування витрат на послуги адвоката, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача зазначених у клопотанні сум.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДСЕРВІС 2006" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі № 910/15304/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі № 910/15304/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15304/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран