номер провадження справи 12/18/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 Справа № 908/196/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/196/17

за позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція»

до відповідача: Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради

про стягнення 7075,96 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 08.12.2016 року

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про стягнення основного боргу в сумі 6232,81грн., пені в сумі 500,67грн, інфляційних витрат в сумі 289,85грн. та трьох процентів річних в сумі 52,63грн. за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 року.

В судовому засіданні 28.02.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 28.02.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, позицію відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 06.02.2012 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», далі Виробник, та Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності», далі Споживач, був укладений договір №1ВС-12 про надання послуг з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПК «Тепло-водоканал»), далі Договір.

08.07.2013 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» та Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради укладено додаткову угоду №1 до Договору, в якій, зокрема, викладено назву договору у наступній редакції: «Договір № №1ВС-12 про надання послуг з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР)».

Умовами п. 7.1. Договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання Споживачем та Виробником. Строк дії договору до 31.03.2012 року. Догорів вважається пролонгованим до 31.12.2012 року, якщо не одна із сторін за 1 місяць до закінчення строку його дії не заявить про закінчення строку його дії. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до закінчення його дії ні одна із сторін заявить про закінчення строку його дії.

Отже, умови договору є дійсними і на момент розгляду даного спору судом.

Відповідно до п.п. 2.1. та 2.2. Договору, в редакції Додаткової угоди №1, Виробник зобовязується надати Споживачеві послуги з постачання питної води від насосної станції 3-го підйому згідно розрахунку річного водоспоживання, та забезпечити водовідведення за винятком обєктів ООС, ОС ХБС, Промзона база РЕП (транспортування та очистка господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР) у розмірі 100% від спожитої питної води за приладом обліку у місяць.

Згідно розділу 4 «Ціна та порядок розрахунків» Договору, розрахунки за надані послуги з водозабезпечення здійснюється Споживачем по факту наданих послуг на підставі оформлених двосторонніх актах про надання послуг з водозабезпечення згідно діючого тарифу на послуги з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) в розмірі 3,35грн. за 1 м3 (без врахування ПДВ), який затверджується, переглядається та вступає в дію у встановленому діючим законодавством порядку. Розрахунки за надані послуги з водовідведення 1 м3 госппобутових строків здійснюється Споживачем на підставі оформлених двосторонніх актах про надання послуг з водовідведення згідно діючого тарифу на послуги з водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР) в розмірі 8,71грн. за 1 м3 за який затверджується переглядається та вступає в дію у встановленому діючим законодавством порядку. У випадку зміни тарифів на послуги з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та послуги з водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР), діючих на момент складання договору, оплата Споживачем наданих йому послуг здійснюється за новим тарифом без зміни умов договору. Про зміну тарифів Виконавець сповіщає Споживача у письмовому вигляді. По закінченню звітного місяця між Споживачем та Виконавцем підписуються двосторонній акти з водозабезпечення та водовідведення у строки, встановлені п. 3.8 Договору. Розрахунок за надані послуги з водозабезпечення та водовідведення здійснюються Споживачем щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітнім, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Споживача.

Умовами п. 3.8. та 3.9. Договору сторони узгодили, що по закінченню звітного місяця Споживач зобовязаний підписати надані нарочно зі сторони Виробника акти про надані послуги з водозабезпечення та водовідведення у 3-х примірниках на протязі 2-х робочих днів з моменту отримання із обовязковим зазначенням дати підписання акта та 2 екземпляри актів повернути представнику Виробника, який передає Споживачу податкову накладну. Споживач у актах про надання послуг у обовязковому порядку робить відмітку про отримання податкової накладної та дату її отримання. Відмова Споживача від підписання актів не звільняє його від оплати за надані послуги з водозабезпечення та водовідведення.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2016 року позивач надав відповідачу послуги з водозабезпечення та водовідведення на загальну суму 6232,81 грн., про що свідчать акти про надання послуг, зокрема:

- акт №31/08 про надання послуг за серпень 2016 року (вода питна) від 31.08.2016 року на суму 4275,85 грн.;

- акт №32/08 про надання послуг за серпень 2016 року (водовідведення) від 31.08.2016 року на суму 1956,96 грн.

Вказані акти підписані представником відповідача - в.о. генерального директора ОСОБА_2, без зауважень та скріплені печаткою комунального підприємства.

Втім, відповідач свої зобовязання з оплати наданих послуг у серпні 2016 року не виконав, у звязку з чим за ним утворився борг в розмірі 6232,81 грн., який позивач і намагається стягнути.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 30.09.2016 року по 10.01.2017 року в сумі 500,67 грн. на підставі п. 4.5 Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що при несвоєчасній оплаті Споживачем послуг з водозабезпечення та водовідведення, Споживач сплачує Виробнику пеню в розмірі 0,1% від суми, що підлягає оплаті за кожний день прострочи, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла момент нарахування пені (згідно п. 6 статті 231 ГК України).

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних в сумі 52,63 грн. та інфляційні витрати в сумі 289,85 грн. за період з 30.09.2016 року по 10.01.2017 року.

Судом дана належна правова оцінка правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір про надання послуг. Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно цього типу договору, встановили його предмет, визначили ціну, порядок проведення розрахунків, а тому в розумінні вимог ст. ст. 638, 639, 901, 903 ЦК України договір вважається укладеним.

Укладений між сторонами договір про надання послуг з водозабезпечення та водовідведення за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Договором передбачено щомісячну сплату наданих послуг, тому до спірних правовідносин застосовуються також приписи статті 903 ЦК України, яка передбачає оплату наданих послуг, в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Порядок проведення розрахунків за надані послуги між сторонами узгоджений п. 4.4. Договору. Так, розрахунок за надані послуги з водозабезпечення та водовідведення здійснюються Споживачем щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітнім, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Споживача.

Факт надання позивачем відповідачу послуг з водозабезпечення та водовідведення за Договором за серпень 2016 року підтверджується актами про надання послуг №31/08 та №32/08 від 31.08.2016 року.

Обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався з позивачем у встановлений договором строк за надані у серпні 2016 року послуги.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за договором щодо не здійснення оплати за надані послуги з водозабезпечення та водовідведення, а наявність заборгованості в сумі 6232,81 грн. підтверджено актами про надання послуг №31/08 та №32/08 від 31.08.2016 року, які є первинними документами, згідно яких проводяться розрахунки між сторонами у справі. Відповідач доказів оплати заборгованості за надані послуги за договором станом на час розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За такими обставинами, позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про стягнення основного боргу за надані послуги за договором № №1ВС-12 про надання послуг з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР) від 06.02.2012 року в сумі 6232,81 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Матеріали справи свідчать, що позивачем за несвоєчасне виконання зобовязань за договором нараховано відповідачу пеню за порушення строків оплати наданих послуг в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на заборгованість за серпень 2016 року за період з 30.01.2016 року по 10.01.2017 року на загальну суму 500,67 грн.

Проте, дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивачем допущені помилки при її розрахунку. Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми «Законодавство», в наслідок чого сума пені за період з 30.09.2016 року по 10.01.2017 року від суми 6232,81грн. складає 490,92грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені за прострочення оплати за надані послуги становить 490,92 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради пені підлягають задоволенню частково в сумі 490,92 грн.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобовязань з оплати спожитої теплової енергії, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 52,63 грн. та інфляційні витрати в сумі 289,85 грн. за період з 30.09.2016 року по 10.01.2017 року.

Разом з тим, в розрахунку трьох процентів річних позивачем також допущені помилки при їх розрахунку. Відтак, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми «Законодавство» в наслідок чого сума трьох процентів річних за період з 30.09.2016 року по 10.01.2017 року від суми 6232,81грн. складає 52,12грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати за надані послуги становить 52,12 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про стягнення трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 52,12 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми «Законодавство», в наслідок чого сума інфляційних витрат річних за період з 30.09.2016 року по 10.01.2017 року від суми 6232,81грн. складає 348,55грн.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати в сумі 289,85грн., а господарський суд не наділений правом виходити за межі заявленої до стягнення суми, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 289,85 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 06.03.2017 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 629, 638, 639, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 175, 193 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, 71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17 офіс 5-1, , на користь:

- Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», 71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, , рахунок №1241 в ПАТ АБ «Укргазбанк» м. Енергодар, МФО 320478, основний борг в сумі 6232 (шість тисяч двісті тридцять дві) грн. 81 коп., пеню в сумі 490 (чотириста девяносто) грн. 92 коп., три процента річних в сумі 52 (пятдесят дві) грн. 12 коп., інфляційні витрати в сумі 289 (двісті вісімдесят девять) грн. 85 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1597 (одна тисяча пятсот девяносто сім) грн. 68 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради щодо стягнення пені в сумі 9,75 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 0,51 грн. відмовити.

Повне рішення складено 06.03.2017 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.