ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.02.2017 Справа № 904/12498/16

За позовом Комунального підприємства "ЖИЛСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Вільногірськ

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Тогоєва О.М., дов. № 1 від 10.01.2017 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 35 від 19.01.2017 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги у період з лютого 2014 р. по листопад 2016р. в розмірі 28 695 грн. 03 коп., інфляційні втрати 8803 грн. 47 коп., 3% річних у розмірі 1160, 59 грн., та пеню у розмірі 15141, 47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території від 01.05.2014 № 69, укласти який зобов'язано відповідача згідно рішення господарського суду від 11.08.2014р. у справі № 904/4173/14.

Ухвалою господарського суду від 03.01.2017 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.01.2017 року.

Відповідач у своєму відзиві (а.с.77-179) позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі 26 000, 00 грн. з яких: борг за договором у розмірі 20 676,93 грн., пеня у розмірі 1920, 07 грн., 3% річних у розмірі 589, 39 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 813, 64 грн. У відзиві зазначив, що відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2014р. у справі №904/4173/14, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.05.2014 р. № 69/ОЕР між комунальним підприємством "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вважається укладеним. Рішення набрало законної сили - 06.11.2014р., таким чином правомірним є нарахування Позивачем витрат та надання Відповідачу рахунків починаючи з грудня 2014 р. за період з 06.11.2014 року. Отже, рядки розрахунки ціни позову з 01 по 10 включно нараховані не правомірно. Крім того, Відповідач на підставі ч.6 ст. 232 ГК України та п. 4.3 Постави від 29.05.2013р. за № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» просить суд застосувати строки позовної давності щодо нарахування пені , а саме в рядках з 22 по 27 включно початкова дата нарахування пені вказана « 16.06.2016», а гранична дата нарахування пені зазначена « 15.12.2016», тоді як початкова дата в 22 рядку повинна бути 11.12.2015, а гранична дата відповідально 11.06.2016. Отже, пеня, нарахована в рядку 22 не може бути врахована судом. Таким же чином не можливо врахувати судом пеню, нараховану в рядках 23,24,25,26 та 27.

У судовому засіданні 23.01.2017 року оголошувалась перерва до 07.02.2017 року.

У судовому засіданні 07.02.2017 року оголошувалась перерва до 21.02.2017 року.

17.02.2017 р. до канцелярії суду від позивача надійшли письмові пояснення №175 від 15.02.2017 р. в яких останній просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стверджуючи, що ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

21.02.2017 року до канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 21.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2014 р. у справі №904/4173/14, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.11.2014р., Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території від 01.05.2014 №69/ОЕР між комунальним підприємством "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вважається укладеним.

Відповідно до умов договору №69/ОЕР про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій від 01.05.2014 (далі - Договір), предметом цього договору є забезпечення Комунальним підприємством "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (далі - Позивач/Виконавець) надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) у житловому будинку № 55-57 по вул.. Леніна у м. Вільногірську, а Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - Відповідач/Споживачем) - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, що передбачені цим Договором (п. 1 Договору).

Виконавець надає послуги відповідно до затвердженого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього Договору (п. 2 Договору).

З наданого Позивачем рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради №57 від 18.02.2009 "Про встановлення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для орендарів та власників нежитлових та житлових приміщень" вбачається, що тариф на послуги, що надаються Позивачем Відповідачу складає з ПДВ-1,34 грн. та 1 м.кв.

Відповідно до п. 3 Договору, розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладання цього договору становить 837, 85 грн.

Як свідчить з матеріалів справи, 17.06.2016 року виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області прийнято рішення №207/0/7-16 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій для споживачів м. Вільногірськ, тарифів на участь у витратах з утримання будинків ф споруд та при будинкових територій суб'єктів підприємницької діяльності та орендарів на 1м2 загальноексплуатаційної площі (для нежитлових приміщень), тарифів на участь в витратах з утримання будинків і споруд та при будинкових територій суб'єктів підприємницької діяльності та орендарів на 1м2 загальноексплуатаційної площі (для житлових приміщень-квартир) м. Вільногірськ (а.с. 29).

Відповідно до вищевказаного рішення тарифи на послуги, передбачені договором від 01.05.2014 року №69/ОЕР, були змінені та щомісячна плата становила 957, 54 грн. з 09.07.2016 року (дата набрання чинності рішення виконкому). Про зміну тарифу відповідач повідомлений листом від 17.06.2016 року. № 207/0/7-16 (а.с. 31-32).

За умовами п. 5 Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території 01.02.2010року №335/ОЕР та від 01.05.2014 №69/ОЕР розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 10 сила місяця, що настає за розрахунковим.

Позивачем в період з лютого 2014 року по листопад 2016 року включно були надані Відповідачу послуги загальною вартістю 28 695,03 грн., що підтверджується рахунками на оплату за період з лютого 2014 року по листопад 2016 року включно (а.с.33-66).

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем до матеріалів справи не надано.

Таким чином, Відповідач надані Позивачем в період з лютого 2014 року по листопад 2016 року послуги в строк, встановлений п.5 Договору, не сплатив. Таким чином сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 28 695,03 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Пунктом 3 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 ст. 67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за змістом ст.1, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) є одним із видів комунальних послуг.

В силу ч. 1 ст. 19 Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Вищевказаний Договір за своїм змістом є договором про надання послуг.

За умовами ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

В тому числі відповідач зобов'язаний сплатити комунальні послуги, які він отримав за період коли між сторонами не було діючого договору, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вищевказана правова позиція викладена в постанові ВСУ №6-2951цс15 від 20.04.2016 року.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач неналежним чином виконав свої, встановлені договором, майново-господарські зобов'язання перед позивачем з оплати наданих позивачем послуг, чим порушив умови укладеної із позивачем договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача основного боргу в сумі 28 695,03 грн. - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача судом відхиляються, з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 16 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", передбачено, що виконавець / виробник зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також, частиною 1 ст. 18 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії (ч. 4, 5 ст. 18 вказаного Закону).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у спірному періоді відповідач не звертався до позивача із вимогою зафіксувати порушення виконавцем умов спірного Договору шляхом виклику представника виконавця для складання та підписання акту-претензії споживача. Доказів звернення споживача до суду для доведення факту ненадання йому житлово-комунальних послуг за умовами спірного Договору відповідачем в матеріали справи не надано.

Згідно до ч.1 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 538 Цивільного кодексу України, при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

З огляду на зміст вищенаведених норм господарський суд вважає, що у період, коли між сторонами не було договору, у відповідача зобов'язання з оплати комунальних послуг виникало щомісячно одразу після їх отримання, тобто з першого числа місяця, наступного за звітним.

Враховуючи вищевказані норми закону, господарський суд вважає, правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 28 695,03 грн.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8 договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочки.

На підставі п. 8 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 15141,47грн. за період з 16.06.2016 року по 15.12.2015 року (по кожному акту окремо).

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача, господарський суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 9578,11грн. за період з 16.06.2016 по 15.12.2016 року (в межах строку передбаченого ст. 232 ГК України, по кожному акту окремо). В решті позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми Позивачем нараховано інфляційні втрати у загальному розмірі 8803,47 грн. та 3% річних у загальному розмірі 1160,59 грн.

За наслідками перевірки розрахунку, судом встановлено, що 3% річних за загальний період з 11.03.2014року по 15.12.2016 року складають 1160,59 грн., інфляційні втрати за період з 01.04.2012 року по 30.11.2016 року складають 8760,80 грн., позовні вимоги в частині стягнення яких і підлягають задоволенню, в решті позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з присудження до стягнення з відповідача 28695,03 грн. основного боргу, 9578,11 грн. пені, 1160,59 грн. 3% річних та 8760,80 грн. інфляційних. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Молодіжна, 53, ) 28 695,03 грн. - основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 8760,80 грн., 3% річних у розмірі 1160,59 грн., пеню у розмірі 9578,11грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1234,41 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.02.2017

Суддя С.В. Мартинюк