ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017р. Справа№ 914/3365/16

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Львів

до відповідача: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Львівська оселя», м.Львів

про стягнення 19325,22грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кріль О.М. - адвокат, представник за договором

Суть спору: позов заявлено Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Львівська оселя» про стягнення 19325,22грн.

Ухвалою суду від 30.12.2016р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 25.01.2017р. Ухвалою суду від 25.01.2017р. розгляд справи відкладено на 01.02.2017р. з підстав викладених в ній. В судовому засіданні 01.02.2017р. оголошено перерву до 08.02.2017р. для надання можливості позивачу ознайомитись з поданими відзивом. Ухвалою суду від 08.02.2017р. розгляд справи відкладено на 27.02.2017р. у зв'язку з неявкою позивача.

Представнику відповідача роз'яснено права згідно ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Позивачем явки повноважного представника в судове засідання 27.02.2017р. не забезпечено, витребуваних судом документів не подано, поважності причин неявки суду не повідомлено, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином.

Представник відповідача в судове засідання 27.02.2017р. з'явився, проти позову заперечив з підстав, вказаних у поданому ним відзиві (вх.№4147/17 від 01.02.2017р.). Ствердив, що між позивачем - ФО-П ОСОБА_1 та відповідачем в липні 2012 року дійсно було укладено договір про надання послуг, однак заборгованості за договірними зобов'язаннями у ОСББ «Львівська оселя» немає. Водночас, предметом спору по справі є виплата винагороди управителю на підставі рішення правління, прийнятого у квітні 2012 року, що не має обов'язкового характеру. Зазначив також, що питання розпоряджання коштами об'єднання належить до виключної компетенції його правління. Відтак, просив у задоволенні позову відмовити.

Інших заяв чи клопотань сторонами не подано.

Суд, беручи до уваги встановлений ст.69 ГПК України строк вирішення спору, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст. 4-3 ГПК України судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у зв'язку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чорний віл» (після зміни найменування - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Львівська оселя» (замовник за договором, відповідач у справі) та фізичною особою-підприємецем ОСОБА_1 (виконавець за договором, позивач у справі) укладено договір про надання послуг №01/07/2012 від 01.07.2012р., за яким виконавець зобов'язався надавати замовникові послуги з комплексного обслуговування будинків АДРЕСА_1 (далі - об'єкт). У разі необхідності замовник має право доручити виконавцеві надання будь-яких інших послуг, пов'язаних з комплексним обслуговуванням будинків АДРЕСА_1. Надання таких послуг повинні оформлятися додатками до цього договору (розділ 1).

У розділі 2 договору сторонами визначено конкретний перелік послуг, що надаються виконавцем. У 3 розділі договору сторони погодили, що замовник сплачує за надані послуги суму, обумовлену актом виконаних робіт, але не менше 3500,00грн. Вартість та порядок оплати додаткових послуг визначається за погодженням сторін та оформляється актами виконаних робіт, які є невід'ємною частиною договору. Оплата вартості послуг здійснюється після підписання акту про надання послуг, який засвідчує факт належним чином наданих виконавцем послуг, відсутність взаємних претензій сторін та прийняття їх послуг замовником.

Окрім того, зборами правлінням ОСББ «Чорний віл» прийнято рішення по 13-му питанню порядку денного, що додаткові доходи, які надходять в ОСББ, розподіляти по схемі: 70% на розвиток ОСББ, 30% винагорода управителя та працівників ОСББ; виплати винагороди здійснювати після сплати всіх податків; в додатковий дохід не включати кошти з квартплати, платні паркомісця (по об'єктам де мешканці є власниками). Вказане рішення оформлене протоколом правління ОСББ «Чорний віл» від 11.04.2012р.

Так, до матеріалів справи долучено акт №157 про надання послуг за вказаним договором, складений 30.11.2016р. про те, що відповідно до договору 01/07/2012 від 01.07.2012р. виконавець надав послуги в будинках №67 «Б», «В» по пр.Чорновола у м.Львові, на підставі протоколу правління від 11.04.2012р. (питання №13), на суму 19325,22грн., з яких 13730,22грн. - отримання додаткових доходів у період другого кварталу 2015 - першого кварталу 2016 по основному рахунку та 5595,00грн. - отримання додаткових доходів у період другого кварталу 2015 - першого кварталу 2016 по паркінгу будинку «Б», «В». Вказаний акт підписано ФО-П ОСОБА_1

Позивач стверджує, що вказаний акт надсилався відповідачу цінними листами з описом вкладення, проте ним не підписано, а надані послуги, всупереч умовам договору не оплачено, що й зумовило звернення до суду із позовом про стягнення з ОСББ «Львівська оселя» 19325,22грн. заборгованості.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться і в Господарському кодексі України.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що у акті не йдеться про надання послуг, передбачених договором, а про розподіл додаткових доходів ОСББ «Чорний віл» на підставі прийнятого його правлінням рішення.

Водночас, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що за період другого кварталу 2015 - першого кварталу 2016 років ОСББ «Чорний віл» отримано додаткові доходи, в тому числі по основному рахунку, паркінгу будинків №67 «Б», «В» не включаючи об'єкти, що є у власності мешканців. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що зазначена у акті та заявлена до стягнення сума є рівною 30% від суми такого додаткового доходу після сплати податків, а також не обґрунтовано на якій підставі така частина додаткового доходу повинна бути перечислена саме управителю, а не працівникам ОСББ.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

У відповідності до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що Статутом відповідача, затвердженим протоколом загальних зборів членів Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чорний віл» №1 від 20.02.2010р., встановлено, що об'єднання є юридичною особою з моменту видачі свідоцтва про державну реєстрацію (п.1.7), може здійснювати господарську діяльність для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладення договорів з фізичними чи юридичними особами (п.1.8), та водночас, є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання (п.1.9).

У абз.5 п.п.8.5 п.8 Статуту передбачено, що кошти Товариства використовуються на матеріальне заохочення найбільш активних членів товариства, що суперечить п.5 ч.1, ч.6 ст.3 Закону України «Про громадські об'єднання», якими встановлено, що одним із принципів утворення та діяльності громадського об'єднання є відсутність майнового інтересу, який передбачає що члени (учасники) громадського об'єднання не мають права на частку майна громадського об'єднання та не відповідають за його зобов'язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об'єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об'єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи).

Слід зазначити, що згідно з п.п.133.4.1 ст.133 Податкового кодексу України, організація є неприбутковою, якщо її установчі документи (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов'язаних з ними осіб.

Зокрема, п.п.133.4.2 ст.133 Податкового кодексу України встановлено, що доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 06.03.2017р.

Суддя Щигельська О.І.