ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р.Справа № 923/1128/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Лисенко В.А., Діброви Г.І.

за участю секретаря судового засідання Маленкової О.П.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 директор;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Птахогосподарство "Чорнобаївське" Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард"

на рішення господарського суду Херсонської області від 20.12.2016р.

у справі №923/1128/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дезомаркет";

до відповідача: Дочірнього підприємства "Птахогосподарство "Чорнобаївське" Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард";

про стягнення 809.933,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дезомаркет" (далі ТОВ "Дезомаркет") звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Дочірнього підприємства "Птахогосподарство "Чорнобаївське" Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (далі Птахогосподарство) про стягнення 520375,72 грн. основного боргу, 261425,07 грн. інфляційних нарахувань та 28132,45 грн. 3% річних (а.с. 3-11, т.1).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням умов договору поставки №14 від 06.04.2014р. щодо строків та повноти оплати за поставлений товар.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вважає, що позивачем не дотримано процедури досудового врегулювання спору, як того вимагає ст.222 ГК України. А також зазначає, що позивачем надано податкові накладні, які не є належними доказами поставки товару, оскільки неможливо, на його думку, встановити особу, яка їх підписала та відвантажила товар, а також особу, яка його прийняла.

Крім того, відповідач зазначає, що видаткова накладна №219 від 24.12.2014р. не є допустимим доказом на підтвердження суми боргу в розмірі 238200 грн. (198500 грн. вартість товару та 39700 грн. сума податку на додану вартість), оскільки у розрахунку сум податку на додану вартість за грудень 2014 року підставою для корегування податку вказано повернення товару, а у податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року, сума податку на додану вартість у розмірі 39700 гривень вказана у графі Коригування податкових зобовязань (а.с.199-203, т.2).

Позивач заперечив проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначив з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 16.11.2016р. у справі №908/1267/16, що згідно з рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002 (справа №1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Щодо податкових накладних та видаткової накладної, то позивач вважає їх належними та допустимими доказами у справі, зокрема, з огляду на п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (а.с.222-227, т.2).

Рішенням господарського суду Херсонської області від 20.12.2016р. у справі №923/1128/16 (суддя Немченко Л.М.) позовні вимоги задоволено (а.с. 250-254, т.2).

Задовольняючи позов місцевий господарський суд дійшов висновку про належність та допустимість доказів, а саме видаткових накладних, що додані до позовної заяви. Також місцевий господарський суд визнав обґрунтованими розрахунки інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Птахогосподарство звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить апеляційний суд скасувати рішення господарського суду Херсонської області та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги збігаються з доводами відзиву на позовну заяву.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надійшло, проте, у судових засіданнях його представник проти скарги надав усні заперечення, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 02.03.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду скасувати, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судовою колегією апеляційної інстанції, матеріали справи №923/1128/16 містять рішення господарського суду Херсонської області від 20.12.2016р., що не підписано суддею по справі (а.с.250-254, т.2).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

10 лютого 2017 року до канцелярії Одеського апеляційного господарського суду надійшов лист від судді господарського суду Херсонської області Немченко Л.М., в якому суддя зазначає, що рішення у справі №923/1128/16 від 20.12.2016р. складено в межах процесуальних строків та нею підписано як у паперовому носії, так і в електронному вигляді в системі "Діловодство спеціалізованого суду". Однак, під час формування і оформлення матеріалів судової справи було помилково замість оригіналу вказаного рішення підшито примірник рішення, який не засвідчено підписом судді, в той час як оригінал рішення знаходився в заміннику-справи (жетоні).

З огляду на вказані обставини, судова колегія повідомляє наступне.

Інструкція з діловодства в господарських судах України (далі - Інструкція), що затверджена наказом Державної судової адміністрації України №28 від 20.02.2013, встановлює правила ведення діловодства у Вищому господарському суді України, апеляційних та місцевих господарських судах і регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи.

Пункт 2.4 Інструкції містить вказівки щодо формування і оформлення судової справи, зокрема, у пп.2.4.7 зазначено, що наявність документів і порядок їх розміщення у справі засвідчується підписом судді в описі на момент прийняття рішення, ухвали про припинення провадження у справі, ухвали про призначення експертизи тощо.

Згідно абз.1 пп.2.4.10 справи з великою кількістю документів формуються в окремі томи з кількістю аркушів не більше 250 (30 - 40 мм завтовшки).

Як вбачається, опис документів у справі №923/1128/16 у двох томах (том І на 250 арк., том ІІ на 257 арк.) засвідчено підписом судді.

Згідно абзацу 1 підпункту 2.7.11 Інструкції замість справи, що направляється за межі суду першої інстанції, заводиться справа-замінник за тим же номером (жетон).

Відповідно до абзацу 3 підпункту 2.7.11 Інструкції справа-замінник (жетон) має містити:

1) копію документа, на підставі якого справу направлено за межі суду (ухвалу, запит з резолюцією керівника апарату суду тощо);

2) копію супровідного листа з вихідними даними;

3) копії судових рішень у справі;

4) документи у справі, які надійшли після її відправлення.

Тобто, згідно Інструкції справа-замінник (жетон) має містити саме копії судових рішень, які засвідчені належним чином, а не роздруківку.

Поміж іншого, пункт 2.6 Інструкції регламентує порядок реєстрації і надсилання вихідної кореспонденції, пов'язаної із судовими справами.

У підпункті 2.6.1 Інструкції вихідними документами суду, пов'язаними із судовими справами, є належним чином засвідчені копії судових рішень та інші процесуальні документи, що створюються у суді та адресуються юридичним і фізичним особам.

Підпунктом 2.6.4 Інструкції визначено, що підготовку документів до відправлення здійснюють працівники служби діловодства. Підготовка включає оформлення списків (реєстрів), які підписуються особою, що їх склала, та на них проставляється печатка служби діловодства.

Так, на зворотньому боці рішення господарського суду Херсонської області від 20.12.2016р. у справі №923/1128/16, що не підписано суддею Немченко Л.М. та яке міститься в матеріалах справи у ІІ томі на аркушах 250-254, проставлений штамп господарського суду Херсонської області із вихідним №923/1128/16/9760 від 27.12.2016р., відправлено 1 примірник, із підписом відповідальної особи.

Проте, примірник рішення господарського суду Херсонської області від 20.12.2016р. у справі №923/1128/16, що надісланий суддею Немченко Л.М. до апеляційного суду також містить на своєму зворотньому боці штамп із вихідним №923/1128/16/9760/17 від 27.12.2016р., із позначкою, що відправлено 1 примірник, із підписом відповідальної особи.

Відтак, як вбачається, господарським судом Херсонської області було приєднано до матеріалів справи непідписаний суддею повний текст судового рішення у справі №923/1128/16, направлено стороні копію непідписаного судового рішення.

Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" №7 від 17.05.2011р. порушення норм процесуального права, зазначені у пунктах 1 - 7 частини третьої статті 104 ГПК, є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, у тому числі й тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. У такому випадку апеляційний суд скасовує рішення місцевого господарського суду повністю і згідно з пунктом 2 статті 103 ГПК приймає нове рішення.

Отже, щодо суті справи, то судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено матеріалами справи, 06.04.2014р. ТОВ "Дезомаркет", як постачальник, та Птахогосподарство, як покупець, уклали договір поставки (далі Договір), згідно п.1.1 якого постачальник зобовязався поставити ветеринарні препарати, добавки, вакцини та іншу ветеринарну продукцію, а покупець прийняти та оплатити товар.

Пунктом 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно п.2.1 Договору кількість товару, який поставляється відповідно до умов Договору, визначається сторонами у додатку до Договору, в якому зазначені кількісні та якісні характеристики товару (специфікація), які повинні укладатися сторонами на кожну партію товару.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств без зауважень.

За своєю правовою природою даний договір є договором поставки, а згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у ст. 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов Договору ТОВ "Дезомаркет" протягом травня 2014 року-жовтня 2015 року поставило Птахогосподарству ветеринарну продукцію на суму 1.765.443,79 грн. згідно видаткових накладних, що містяться в матеріалах справи.

Згідно п.3.6 Договору датою поставки товару вважається дата підписання покупцем видаткової накладної постачальника на поставку товару, що проводиться після розвантаження в місці призначення, а саме: с.Чорнобаївка, Білозерський р-н, Херсонська обл.

Відповідно до п.п.4.2, 4.3 Договору розрахунки за поставлений згідно Договору товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточних рахунок постачальника не пізніше п'ятнадцяти банківських днів після розвантаження товару. Оплата вважається здійсненою в момент виходу грошових коштів з поточного рахунку покупця.

У зазначений строк відповідач поставлений товар оплатив частково, що підтверджується банківськими виписками (а.с.129-153, т.2).

Відповідно до п.4.4 Договору оплата поставленого товару також здійснювалася з використанням вексельних розрахунків (а.с.154, т.2).

Так, як зазначає позивач, на час звернення із позовом вартість несплаченого товару, що поставлений відповідачу, становить 520375,72 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Необхідно наголосити на положенні ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з видаткових накладних, що містять матеріали справи, деякий товар був відпущений представнику відповідача без довіреності. Проте, підпис представника відповідача на видатковій накладній скріплений печаткою відповідача без зазначення посади та прізвища працівника.

Щодо даного факту місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку, що відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Правова позиція відносно зазначеного питання викладена Верховним Судом України у постанові від 29.04.2015 у справі № 903/679/14, де судом зроблений висновок, що відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, підпис на документі може бути скріплений печаткою.

З цього приводу Вищий господарський суд України у постанові від 20.09.2012р. у справі №6/5007/31/12 зазначив, що зважаючи на те, що мокра печатка особи, яка її поставила, є способом підтвердження підпису особи на документі, а відповідно до положень ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач не посилається і не доводить того, що печатка вибула з його володіння і відтиск її нанесений на документ у протиправний спосіб. При таких обставинах, суд вважає, що накладна, на якій підпис представника скріплений печаткою юридичної особи, є належним доказом отримання товару такою юридичною особою.

Разом з тим, необхідно зазначити, що Вищий господарський суд України визначив свою правову позицію у постанові від 23.12.2015р. у справі №918/468/15, де вказав, що недотримання працівниками підприємства відповідача вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не може впливати на належне виконання обов'язків підприємства за договором, розрахунки за виконання якого є предметом спору.

Вищий господарський суд України від 22.12.2015р. у справі №910/22608/14 вказав, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Між Іншим, відповідач вважає, що видаткова накладна №219 від 24.12.2014р. не може бути допустимим та належним доказом у справі, оскільки за цим документом відбувалось повернення товару, що, на його думку, відображено у податковій декларації позивача за грудень 2014 року на суму 238200,00 грн. (198500,00 грн. вартості товару + 39700,00 грн. ПДВ).

Дійсно, у податковій декларації позивача за грудень 2014 року у п.8.1 "Коригування згідно зі статтею 192 розділу V Кодексу обсягів постачання та податкових зобовязань за основною поставкою" визначено -198500 (обсяг постачання (без податку на додану вартість) та -39700 (сума податку на додану вартість), (а.с.50-53, т.2).

Проте, до вказаної податкової декларації ТОВ "Дезомаркет" був поданий розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1), з якої вбачається, що підставою для коригування податкових зобовязань з податку на додану вартість у грудні 2014 року було повернення покупцем публічним акціонерним товариством "Чорнобаївське" товару на суму 198500 грн. з ПДВ 39700 грн. Натомість, у даній справі відповідачем є не ПАТ "Чорнобаївське", а ДП "Птахогосподарство "Чорнобаївське" ПАТ "Агрохолдінг Авангард".

Отже, позивач належними та допустимими доказами у справі довів обставини, на які посилався в частині стягнення суми основного боргу, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення 520375,72 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 28132,45 грн. за несвоєчасну оплату товару, з огляду на що слід зазначити наступне.

У відповідності до приписів ст. 546 ЦК України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування відповідачу 3% річних за даним договором поставки у розмірі 28132,45 грн. апеляційний суд вважає його вірним та обґрунтованим.

Щодо розрахунку інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочення виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в яких індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочення виконання боржником його грошового зобовязання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в звязку з неналежним виконанням грошового зобовязання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобовязання протягом місяця. Між тим, саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Таким чином, інфляційні нарахування у загальному розмірі 261425,07грн. є правильно розрахованими, у відповідності до норм чинного законодавства.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне скасувати рішення місцевого господарського суду, оскільки дане рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, а саме п.4 ч.3 ст. 104 ГПК України. При цьому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.99, 101, п.2 ст.103, п.4 ч.3 ст.104, ст.105 ГПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Птахогосподарство "Чорнобаївське" Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від 20.12.2016р. у справі №923/1128/16 - скасувати.

3. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дезомаркет" задовольнити.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства "Птахогосподарство "Чорнобаївське" Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дезомаркет" 520375,72 грн. основного боргу, 261425,07 грн. інфляційних втрат, 28132,45 грн. 3% річних та 12149 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. Господарському суду Херсонської області доручити видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Г.І. Діброва