ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Справа № 923/1384/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі Борхаленко О.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- уповн. предст., дов. від 27.09.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 - уповн. предст., дов. від 29.12.2016р.,

ОСОБА_3 - уповн. предст., дов. від 07.02.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (31600, Хмельницька обл., Чемеровецький район, смт. Чемерівці, вул. Щорса, буд.2, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" (74022, Херсонська обл., смт. Архангельське, вул. Суворова, буд.45, )

про стягнення 612273грн. 77коп.

Описова частина рішення: Описова частина рішення: Товариство з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" (відповідач) про стягнення 612273,77грн. збитків.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що, на думку позивача, відповідачем порушенні умови укладеного між сторонами договору зберігання №22 від 27 листопада 2014 року, а саме: неналежно виконувались зобов'язання щодо забезпечення схоронності переданого за договором зберігання майна - мобільного грохоту TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009 року випуску, сер.№ PID00129C87D00178 (надалі по тексту рішення сортувальна установка), внаслідок чого, за твердженнями позивача, скоєно розкрадання комплектуючих сортувальної установки.

Позивач стверджує, що факт виявлення незаконного розкрадання та псування майна невідомими особами та наявність безпосередньо у відповідача, як особи, зобовязаної здійснювати відповідно до умов укладеного договору зберігання, обовязку щодо охорони майна, свідчать про незабезпечення відповідачем належної охорони майна, внаслідок чого скоєно розкрадання майна та завдано шкоду позивачу.

Позивач також зазначив, що внаслідок того, що ТОВ "Каменяр" самостійно не могло визначити розмір понесених збитків, то їх розмір розрахований як сума вартості кожного з комплектуючих (агрегатів, частин), якими необхідно устаткувати сортувальну установку для відновлення її технічного стану, який існував на час її передачі на зберігання відповідачу. Відомості щодо вартості комплектуючих отримано від сервісних компаній, які спеціалізуються на обслуговуванні такого типу обладнання, після оглядів та дефектовок сортувальної установки.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 12.01.2017р., при цьому у позивача та відповідача були витребуванні додаткові документи.

Відповідачем на виконання вимог суду надіслано до суду відзив на позовну заяву та додаткові документи (10.01.2017р. вх.№212/17), які залучені до справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив:

- позивачем не доведено, що згідно договору зберігання №22 від 27.11.2014 року та акту приймання-передачі до договору від 27.11.2014р. ТОВ "Каменяр" було передано на зберігання відповідачу грохот TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р.в. (сортувальна установка), саме у складі тих комплектуючих, на відсутність яких, як на підставу позову посилається позивач;

- листом №01-03/1 від 20.03.2015р. ТОВ "Каменяр" фактично визнало, що сортувальна установка, передана на відповідальне зберігання відповідачу, потребує ремонту сервісною бригадою;

- листом від 10.07.2015р. №10-07/1 позивач повідомив відповідача про те, що усе майно, що було на зберіганні відповідно до укладеного між сторонами договору, отримано, а договір вважати таким, що втратив свою силу. На думку відповідача, означеним листом відповідач фактично припинив дію договору зберігання №22 від 27.11.2014р., при цьому не заявивши про наявність будь-яких претензій стосовно збереження сортувальної установки;

- позивачем не доведено розмір завданих збитків, оскільки всупереч п.п. 4.2.1 п.4.2 договору вартість майна розрахована позивачем не з дати початку зберігання, а станом на липень та листопад 2016 року;

- сам факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.185 КК України не створює правових підстав для задоволення позову, оскільки порушення кримінальних справ за фактом розкрадання майна свідчить лише про початок розслідування і ніяких фактів не доводить.

У судовому засіданні 12.01.2017р. відповідачем подано додаткові документи: копію адвокатського запиту та копію постанови про закриття кримінального провадження №0000536 у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, означені документи залучені судом до справи.

24.01.2017р. за вх.№776/17 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо обставин, викладених у відзиві відповідача на позовну заяву, та копія скарги позивача на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, означені документи залучено судом до матеріалів справи.

26.01.2017р. за вх.№2/299/17 представником позивача в судовому засіданні були надані додаткові документи (копія адвокатського запиту до заступника директора ТОВ "Каменяр" та відповідь на даний адвокатський запит), які, на думку позивача, підтверджують наявність у сортувальній установці на час її передачі на зберігання відповідачу всіх комплектуючих у справному стані і кількості. Означена обставина, на думку позивача, є доказом того, що комплектуючі сортувальної установки, які на думку позивача розкрадені, були у наявності і в справному стані під час передачі майна і складання акта приймання-передачі до договору зберігання від 27.11.2014р.

Представником відповідача в судовому засіданні 26.01.2017р. було надано перелік працівників, в обовязки яких входила охорона території, де зберігалося майно позивача та копії їх трудових книжок, що, на його думку, є підтвердженням того, що відповідачем вживалися всі заходи для збереження речі, переданої йому на зберігання.

26.01.2017р. за вх. № 906/17 від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких він зазначає, що оскільки п.1.1 договору зберігання від 27.11.2014р. №22 передбачено, що даний договір діє до закінчення моменту необхідності зберігання, лист позивача від 10.07.2015р.№10-07/1 та повернення з боку відповідача майна є підставою для припинення взаємних прав та обовязків за договором зберігання. Також відповідачем було зазначено, що обмін документами засобами електронного звязку передбачений умовами договору, а відповідно до норм чинного законодавства вони мають юридичну силу.

08.02.2017р. за вх.№1337/17 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких відповідач зазначає про недоведеність позивачем розміру збитків, оскільки ані договір, ані акт приймання-передачі не містять детального опису складових частин переданого на зберігання майна та їх вартості.

09.02.2017р. за вх.№2552/17 від представника позивача надійшли уточнені пояснення. В означених поясненнях позивач зазначає, що у ТОВ "Каменяр" відсутні документальні підтвердження прийняття від зберігача майна TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р. випуску, сер.№ PID00129C87D00178. Позивачем також була надана копія постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000536 від 09.07.2015р. Позивачем також надано арифметичний розрахунок суми збитків із зазначенням всіх складових.

23.02.2017р. за вх.№1939/17 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він вказує на те, що позивачем в поясненнях від 03.02.2017р. наданий арифметичний розрахунок суми збитків, що складається з 27 позицій, та додатково вказаних транспортних витрат і ремонтних робіт, а в позовній заяві позивачем вказаний перелік комплектуючих, що складається з 33 позицій.

27.02.2017р. за вх.№2084/17 від представника відповідача надійшли додаткові докази по справі, серед яких акт передачі мобільного грохоту TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р. випуску, сер.№ PID00129C87D00178 від 24.03.2016р.

У судовому засіданні 28.02.2017р. представник позивача під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача в судовому засіданні 28.02.2017р. проти задоволення позову заперечували з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, та просили суд в задоволені позовних вимог відмовити.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

27 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (надалі за текстом рішення позивач, поклажедавець) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіталл Берислав" (надалі за текстом рішення відповідач, зберігач) укладено договір зберігання №22 (а.с. 11-13).

Відповідно до п.1.1. договору поклажодавець передає зберігачу, а зберігач приймає на відповідальне зберігання з 27 листопада 2014 року до закінчення моменту необхідності зберігання та зобовязується повернути поклажодавцеві у схоронності:

1. Мобільну дробарку TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2007 р/в, серійний №800184ЕН у кількості 1 одиниця і загальною вартістю 5160000грн.;

2. Екскаватор, JCB JS 330 ME, 2008 р/в, заводський номер №JCBJS33CT81240809 +додатковий ковш 2,2 куб.м у кількості 1 одиниця і загальною вартістю 1080000грн.

3. Мобільний грохот TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р. випуску, сер.№ PID00129C87D00178 у кількості 1 одиниця і загальною вартістю 2580000грн.

4. Майно згідно акту приймання-передачі загальною вартістю 23500грн;

Сторони у пунктах 2.1.1, 2.1.2 договору погодили, що зберігач приймає майно на зберігання та видає на підтвердження приймання майна акт приймання-передачі майна.

А пунктом 2.2.1 договору, в свою чергу, передбачено, що поклажодавець передає майно зберігачу відповідно до акту приймання передачі майна не пізніше 27.11.2014р.

Пунктами 2.1.3 та 2.1.5 договору передбачено, що зберігач забезпечує повне збереження майна, а після закінчення зберігання повертає поклажодавцю те саме майно. Письмово протягом 5 днів повідомляє поклажодавця про виявлені після одержання майна його недоліки, пошкодження, які не могли бути виявлені шляхом зовнішнього огляду у момент приймання майна.

У п.2.1.9 договору встановлено, що зберігач повертає майно повністю після припинення договору, а поклажодавець, як те передбачає п.2.2.2 договору, одержує майно після припинення договору в місці його здавання, якщо інше не встановлено сторонами додатково.

Сторони узгодили, що відповідно до п.2.2.6 договору поклажлодавець письмово протягом 5 днів заявляє претензії до зберігача у разі виявлення після одержання майна нестач, пошкоджень, які не могли бути виявлені шляхом зовнішнього огляду безпосередньо у момент одержання майна.

У п.3.1 договору зазначено, що поклажодавець оплачує зберігачу послуги зі зберігання майна, переліченого у п.1.1 договору щомісячно не пізніше 15-го числа місяця, що йде за місяцем, за який вноситься оплата.

А пунктом 2.2.7 встановлено, що поклажодавець оплачує фактичний строк зберігання.

Розділом 4 договору сторони узгодили відповідальність сторін. Відповідно до означеного розділу:

- сторона яка зазнала збитків від невиконання або неналежного виконання іншою стороною зобовязань за договором, має право вимагати відшкодування завданих їй збитків (п.4.1 договору) ;

- зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування майна у розмірі суми, на яку знизилась вартість майна (п.4.2 договору);

- зазначені суми розраховуються виходячи із вартості майна на дату початку зберігання (п.4.2.1 договору);

- у спірних випадках або у разі підвищення ринкової вартості аналогічного майна на дату початку зберігання поклажодавець вправі вимагати експертної оцінки шкоди (п. 4.2.2 договору);

- зберігач відповідає перед поклажодавцем лише у випадку псування майна внаслідок умислу, недбалості або грубої необережності (п.4.3 договору).

Згідно п.7.8 договору документи, які стосуються виконання цього договору, отримані факсом або засобами електронної пошти, мають силу оригіналу до моменту обміну оригіналами. Сторони зобовязані обмінятися оригіналами документів протягом 10 робочих днів з моменту відправки факсимільної копії або сканованої копії засобом електронної пошти.

Відповідно п.7.4. договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного його виконання.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

На виконання умов договору сторони 27.11.2017р підписали акт приймання-передачі, відповідно до якого поклажодавець передав, а зберігач прийняв:

1. Мобільну дробарку на гусеничному ходу, 2007 р/в, серійний №800184ЕН у кількості 1 шт., вартістю 5160000 грн.;

2. Екскаватор, JCB JS 330 ME, 2008 р/в, заводський номер №JCBJS33CT81240809 +додатковий ковш 2,2 куб.м кількістю 1 шт., вартістю 1080000 грн.;

3. Мобільний грохот TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р. випуску, сер.№ PID00129C87D00178 кількістю 1 шт.,

4. Лопата, кількістю 1 шт., вартістю 58 грн.;

5. Кайло, кількістю 1 шт., вартістю 80 грн.;

6. Сито 10, кількістю 2 шт., загальною вартістю 5420 грн.;

7. Сито 20, кількістю 4 шт., загальною вартістю 7720 грн.,

8. Захист грохоту, кількістю 2 шт., загальною вартістю 3960 грн.;

9. Стрічка транспортерна б/в, бухта, кількістю 1 шт., вартістю 4742 грн.;

10. Акумуляторна батарея 100, кількістю 1 шт., вартістю 1520 грн.

В означеному акті приймання-передачі було також зазначено про встановлення семи пломб із зазначенням їх номерів.

Позивач в письмових поясненнях від 09.02.2017р. вх.№2/552/17 (а.с.188-190) зазначив, що пломби встановлювались на горловинах паливних баків, коробках та захисних кожухах двигунів. Також позивачем було зазначено, що на сортувальній установці були зірвані всі пломби, які були встановлені, і які саме пломби були встановлені конкретно на сортувальній установці на даний час невідомо.

Суд зазначає, що означені твердження позивача про зрив пломб та місця їх встановлення не підтверджуються жодними доказами, та з акту приймання-передачі від 27.11.2014 не вбачається, де встановлювалися зазначені в акті пломби.

За поясненнями позивача в період дії договору з грудня 2014 року по 09 липня 2015 року невстановленою особою вчинено крадіжку комплектуючих мобільного грохоту TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р. випуску, сер.№ PID00129C87D00178.

За даним фактом позивач звернувся до Великоолександрівського РВ УМВС України в Херсонській області, в звязку із чим було порушено кримінальне провадження №0000536.

Як зазначає позивач, через те, що ТОВ "Каменяр" самостійно не могло визначити вартість нанесених збитків, то товариство звернулося до офіційних сервісних компаній, які обслуговують даний тип обладнання, на основі даних яких і було визначено загальний розмір збитків, завданих позивачу.

Підставою звернення до господарського суду з позовними вимогами, за твердженнями позивача, слугувало завдання йому неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків за договором зберігання №22 від 27.11.2014р. збитків у розмірі 612273,77 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявності винної поведінки.

Предметом спору у справі є питання наявності підстав покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню збитків, завданих внаслідок викрадення комплектуючих складових мобільного грохоту TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р. випуску, сер.№ PID00129C87D00178, що був переданий останьому на зберігання.

Згідно ст.ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 ГК України.

Виходячи із змісту прав та обов'язків сторін, визначених договором зберігання №22 від 27.11.2014р., його предмету, такий договір кваліфікується судом як договір зберігання.

Відповідно до ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст.942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

За умовами ст.ст.949, 950 ЦК України зберігач зобовязаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Статтею 951 ЦК України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві у разі пошкодження речі, відшкодовуються зберігачем у розмірі суми, на яку знизилась її вартість.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Ураховуючи, що між ТОВ "Каменяр" та ПАТ "АрселорМіталл Берислав" виникли зобовязальні відносини, які випливають із договору, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.1166 ЦК України відсутні.

Крім того, за змістом ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Пунктом 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

-порушення цивільного права чи інтересу;

-завдання збитків;

-причинного зв'язку між порушенням права та збитками;

- наявності винної поведінки.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б уразі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 ГК України.

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені вище приписи законодавства суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено в установленому порядку наявність повного складу цивільного правопорушення, вчиненого відповідачем.

По-перше, не доведено протиправність поведінки, яка полягає у порушенні зобовязань відповідно до умов договору зберігання.

Позивач в обґрунтування позовної заяви надав до суду витяг з кримінального провадження №0000536, в якому зазначено про внесення відомостей до ЄРДР за фактом крадіжки комплектуючих до мобільної сортувальної установки TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р. випуску, сер.№ PID00129C87D00178 у період з грудня 2014р. по 09.07.2015р., чим завдано матеріальних збитків ТОВ "Каменяр" на суму, яка встановлюється.

В процесі розгляду справи відповідачем були надані відомості про те, що 17.09.2015р. прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000536 від 09.07.2015р., у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (а.с.116).

Позивач під час розгляду справи надав копію постанови Заступника керівника Бериславської місцевої прокуратури від 01.02.2017р. про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000536 від 09.07.2015р. та про направлення кримінального провадження до СВ Великоолександрівського ВП Бериславського відділу поліції ГУНП в Херсонській області для організації проведення досудового розслідування.

У постанові, зокрема, зазначено, що на території відповідача знаходилась мобільна сортувальна установка «TEREX Powerscrren Chieftain 1700», яка вийшла з ладу у грудні 2014 року.

Суд зауважує, що майно, зазначене в постанові прокурора, не відповідає майну, яке заявлено позивачем у позові, як пошкоджене, а саме Мобільний грохот TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р. випуску, сер.№ PID00129C87D00178.

З огляду на зазначені документи позивач вважає, що факт скоєння крадіжки комплектуючих майна, переданого на зберігання, та спричинення тим самим збитків позивачу встановлено у належний спосіб та додатковому доказуванню не підлягає.

Зі змісту ст.35 ГПК України вбачається, що преюдиціальне значення для господарського суду має вирок суду в кримінальному проваджені, який набрав законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та вчинене воно цією особою.

Відповідно до п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Враховуючи вище означене, підставою звільнення позивача від доказування щодо наявності протиправної поведінки відповідача є лише вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили. Сам факт внесення відомостей до ЄРДР не доводить факту.

Відтак, постанова Заступника керівника Бериславської місцевої прокуратури від 01.02.2017р. про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000536 від 09.07.2015р. та про направлення кримінального провадження до СВ Великоолександрівського ВП Бериславського відділу поліції ГУНП в Херсонській області для організації проведення досудового розслідування не є доказом порушення відповідачем договірних зобовязань щодо зберігання майна, та не має преюдиціального значення для суду, оскільки на стадії досудового розслідування обставини, викладені у заяві про скоєння злочину, є недоведеними.

Проте, у матеріалах справи міститься лист №10-07/1 від 10.07.2015р. (а.с.111), у якому позивачем визнано повне виконання відповідачем зобов'язань за договором зберігання, як в частині належного збереження майна (відсутність претензій), так і в частині передачі майна поклажодавцю.

Матеріали справи не містять документального підтвердження повернення майна, що передавалося на збереження за договором від 27.11.2014р., від зберігача поклажодавцю. Такого доказу не надано ні позивачем, ні відповідачем.

Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували обставини, за яких виявлено пошкодження майна, переданого на зберігання.

По-друге, шкідливий результат такої поведінки (збитки) та їх розмір.

Обов'язок доказування розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, покладається на кредитора відповідно до ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Позивачем не доведений розмір збитків, які останній вимагає стягнути з відповідача.

Пунктами 4.2 та 4.2.1 договору, сторони передбачили, що зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування майна у розмірі суми, на яку знизилась вартість майна, а зазначені суми розраховуються, виходячи із вартості майна на дату початку зберігання.

Позивачем же розрахований розмір збитків станом на липень 2016р. відповідно до відповідей сервісних компаній, які спеціалізуються на обслуговуванні такого типу обладнання, виходячи із переліку комплектуючих, зазначених позивачем, які за його твердженням, були викрадені і які необхідно придбати для поновлення технічного стану сортувальної установки. Позивачем не надано пояснень, чому саме ним було обрано цей час для розрахунку збитків, адже про розкрадення комплектуючих сортуальної установки, за його словами, він дізнався в липні 2015 року, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000536 від 09.07.2015р.

За умовами п.2.2.6 договору зберігання поклажодавець у разі виявлення після одержання майна нестач, пошкоджень, які не могли бути виявлені шляхом зовнішнього огляду безпосередньо у момент одержання майна, письмово протягом 5-ти днів заявляє претензії до зберігача.

Жодних доказів звернення до зберігача з вимогою, претензією позивачем не надано.

Відсутність комплектуючих сортувальної установки за переліком, вказаним позивачем, не підтверджується матеріалами справи. Суд не приймає в якості такого доказу довідку Великоолександрівського РВ УМВС України в Херсонській області (а.с.17) з огляду не невідповідність вимогам ст.34 ГПК України щодо належності та допустимості.

Так, ані договір зберігання, ані акт примання-передачі майна не містять детального опису складових частин переданого на зберігання майна, їх технічний стан та вартість, а позивачем в свою чергу не доведено того, що майно передавалося у складі тих комплектуючих, про відшкодування вартості яких зазначено в позовних вимога.

Як зазначалось, за п.4.2 договору зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування майна у розмірі суми, на яку знизилась вартість майна.

За умовами п.1.1 договору загальна (оціночна) вартість сортувальної установки, що передавалась не зберігання, визначена у розмірі 2580000грн.

У п.4.2.2 сторони встановили, що у спірних випадках або у разі підвищення ринкової вартості аналогічного майна поклажодавець вправі вимагати експертної оцінки шкоди.

Проте, позивачем розмір шкоди визначений як сума вартості кожного з комплектуючих (агрегатів, частин), якими необхідно устаткувати сортувальну установку для відновлення її технічного стану, який існував на час її передачі на зберігання відповідачу. Відомості щодо вартості комплектуючих отримано від сервісних компаній, які спеціалізуються на обслуговуванні такого типу обладнання, після оглядів та дефектовок сортувальної установки.

По-третє, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками.

Оскільки позивачем не доведена протиправність поведінки позивача та не доведено спричинення збитків, то і звязок між цими складовими відсутній.

В-четверте, вина.

Як категорія, у договірних правовідносинах вина розглядається через призму ст.614 ЦК України та ст.218 ГК України.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно із ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи, що позивач не довів факт протиправної поведінки відповідача, наявність шкоди та її розмір, відсутня можливість надання правової оцінки такому критерію, як вина відповідача.

Суд надає оцінку листа ТОВ "Каменяр" №10-07/1, надісланого на адресу ПАТ "АрселорМіттал Берислав" 10.07.2015р. (а.с.111)

Так, за змістом останнього абзацу листа №10-07/1 від 10.07.2015р. позивач зазначає, що усе майно, що було на зберіганні отримано, та просить договір зберігання №22 від 27.11.2015р. вважати таким, що втратив свою силу.

При цьому суд зауважує, що в означеному листі дата договору 27.11.2015р., а між сторонами договір укладено 27.11.2014р. Відповідач пояснив, що сторонами укладався тільки договір зберігання №22 від 27.11.2014р., іншого договору зберігання між сторонами не існує, дана обставина не заперечується позивачем. Суд приймає даний лист як доказ по справі, зважаючи на пояснення сторін, та те, що в листі від 10.07.2015р. не може йти мова про договір, який ще не укладався, тобто від 27.11.2015р.

Означена обставина також підтверджується листом відповідача від 19.03.2015р. №87, в якому мова йде про договір зберігання №22 від.27.11.2014р., відповіддю на який є лист позивача від 10.07.2015р. №10-07/1, де зазначено, що відповідь надається саме на лист від 19.03.2015р. №87 і з тексту листа вбачається, що мова йде саме про договір зберігання №22 від 27.11.2014р.

Суд не погоджується з посиланнями позивача, на те, що відповідно до п.7.8 договору зберігання №22 від 27.11.2014р. даний лист не має юридичної сили, оскільки документи отримані факсом або електронною поштою, мають силу оригіналу до моменту обміну оригіналами, а сторони протягом 10 робочих днів з моменти відправки факсимільної копії або сканованої копії зобовязані обмінятися оригіналами документів.

Суд зазначає, що з означеного пункту договору не вбачається, що скановані копії документів передані засобами електронної пошти дійсні тільки 10 днів, як це стверджує позивач, в означеному пункті договору лише передбачений обовязок сторін обмінятися оригіналами документів переданих засобами електронної пошти протягом 10 днів, і не міститься положення про те, що вони втрачають свою юридичну силу в разі невиконання обміну через 10 днів. Більш того, у п.7.8 договору вказано, що документи, отримані факсом або засобом електронної пошти, мають силу оригіналу до моменту обміну оригіналами, і його змістом не передбачено ніяких обмежень у часі щодо чинності документів.

Суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що лист від 10.07.2015р. №10-07/1 не можна вважати підставою припинення зобов'язань відповідача за договором зберігання №22 від 27.11.2015р., оскільки угод про розірвання договору або його припинення сторонами не укладалося, укладання яких, на думку позивача, передбачено п.7.4 та п 7.2 договору.

Так, п.7.4 договору передбачено, що договір діє до повного його виконання сторонами.

В свою чергу строк, до якого відповідач мав виконувати свої обовязки, визначений в п.1.1 договору, де зазначено, що даний договір діє до закінчення моменту необхідності зберігання.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням належним чином.

Враховуючи, що в листі від 10.07.2015р. №10-07/1 позивачем зазначено про те що, усе майно, що було на зберіганні, отримано, то обовязок відповідача по зберіганню майна відповідно до п.1.1 договору припинився.

Посилання позивача на п.7.2 договору щодо укладення письмової угоди, як необхідної умови, для припинення дії договору є помилковим. Зміст вказаного пункту договору вимагає від сторін укладання письмової угоди у разі внесення змін та/або доповнень до договору, що не може ототожнюватись з поняттям припинення дії договору. Аналіз положень договору приводить до висновку, що за змістом п.7.4 договору строк дії договору пов'язаний з моментом його виконання сторонами, тобто виконання позивачем зобов'язань з оплати послуг зі зберігання, а відповідачем - збереженням майна та його передачею поклажодавцю.

Вказаним вище листом №10-07/1 від 10.07.2015р. позивачем визнано повне виконання відповідачем зобов'язань за договором зберігання, як в частині належного збереження майна (відсутність претензій), так і в частині передачі майна поклажодавцю.

Проте, матеріали справи не містять документального підтвердження повернення майна, що передавалося на збереження за договором від 27.11.2014р., від зберігача поклажодавцю.

Суд не приймає до уваги акт від 24.03.2016р., наданий представником відповідача, як доказ того, що майно - Мобільний грохот TEREX Powerscrren Chieftain 17002D на гусеничному ходу, 2009р. випуску, сер.№ PID00129C87D00178, було отримано позивачем 24.03.2016р. Означений акт підписаний особами, посадове становище та повноваження яких не відомо, майно, яке перелічене, не має індивідуальних ознак, крім назви - сортувальна установка Powerscrren Chieftain 17002D.

Відповідно до ст.33-34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивачем не доведено існування всіх елементів цивільно-правової відповідальності у діях (бездіяльності) відповідача, зокрема, наявність протиправної поведінки відповідача, відсутні належні докази факту спричинення збитків (пошкодження майна переданого на зберігання) та їх розміру.

За таких обставин, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства.

Отже підстави для стягнення збитків на підставі приписів ст.951 ЦК України відсутні.

Для вирішення позову зі сформованим заявником предметом і підставами вимог у цій справі, за оцінкою суду, достатньо викладеної мотивувальної частини рішення, решта інформації, що наводилась учасниками провадження, у справі з цим предметом і підставами позову для її вирішення оцінки не потребує.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03 березня 2017 року.

Суддя Н.А. Павленко