ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р.Справа № 916/3732/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Ліпчанської Н.В.,

ОСОБА_1

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 01.03.2017р.:

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю;

ОСОБА_3, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю;

від третьої особи: ОСОБА_4, за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця

на рішення господарського суду Одеської області

від 08 листопада 2016 року

по справі №916/3732/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Сбербанк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Одеський коровай

про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 01.03.2017р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.11.2016р. у справі №916/3732/15 (суддя Щавинська Ю.М.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Сбербанк до Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Одеський коровай про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ „Одеський коровай перед ПАТ „Сбербанк за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010р., загальний розмір якої станом на 28.08.2015р. становить 266932 680,72 російських рублів, з яких: заборгованість за кредитною лінією 226333682,00 російських рублів; проценти за користування кредитною лінією 40598998,72 російських рублів, та договором №18-В/10 від 24.06.2010р., загальний розмір якої станом на 28.08.2015р. становить 55246549,39 грн., з яких заборгованість за кредитом 45972672,90 грн.; проценти за користування кредитом 9273876,49 грн., звернено стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, посвідченим 11.06.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованим в реєстрі за № 2981, шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 9518,4 кв.м., що належить на праві власності ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця, розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, 28, що складається з: літера „А будівля головного виробничого корпусу загальною площею 4399,9 кв.м.; літера „Б- будівля кондитерського цеху загальною площею 2501,7 кв.м.; літера „В будівля прохідної загальною площею 53,2 кв.м.; літера „Г будівля котельної загальною площею 525,7 кв.м.; літера „Є будівля загальною площею 1767,8 кв.м.; літера „Ж будівля мазуто насосної загальною площею 3,3 кв.м; літера „З будівля артскважини і пожежного депо загальною площею 37,9 кв.м.; літера „І будівля дизельної станції загальною площею 65,5 кв.м.; літера „К будівля складу тари загальною площею 90,4 кв.м.; літера „Л насосна зворотного водопостачання загальною площею 11,6 кв.м.; літера „М будівля деаератора загальною площею 61,4 кв.м.; літера „Н господарчий навіс; № 1 резервуар для зберігання мазуту; № 2 труба димова цегляна; № 3 труба димова; № 4 резервуар чистої води; № 5 резервуар протипожежний; № 6 резервуар стічних вод; № 7 - басейн; № 8 ворота; № 9 ворота;

№ 10 - огорожа, за ціною, визначеною на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності ТОВ „Оціночна компанія „Аргумент, у сумі 13789000,00 грн., без урахування ПДВ; визнано за - ПАТ СБЕРБАНК право власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 9518,4 кв. м., що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, 28, та складається з: літера А - будівля головного виробничого корпусу, загальною площею 4 399,9 кв. м; літера Б - будівля кондитерського цеху, загальною площею 2 501,7 кв. м.; літера В - будівля прохідної, загальною площею 53,2 кв. м; літера Г - будівля котельної, загальною площею 525,7 кв. м.; літера Є - будівля, загальною площею 1 767,8 кв. м.; літера Ж - будівля мазуто-насосної, загальною площею 3,3 кв. м.; літера З - будівля артскважини і пожежного депо, загальною площею 37,9 кв. м; літера І - будівля дизельної станції, загальною площею 65,5 кв. м; літера К - будівля складу тари, загальною площею 90,4 кв. м; літера Л - насосна зворотнього водопостачання, загальною площею 11,6 кв. м.; літера М - будівля деаератора, загальною площею 61,4 кв. м., літера Н - господарчий навіс; №1 резервуар для зберігання мазуту; №2 труба димова цегляна; №3 труба димова; №4 резервуар чистої води; №5 резервуар протипожежний; №6 резервуар стічних вод; №7 басейн; №8 ворота; №9 ворота; №10 огорожа; в решті позову відмовлено; стягнуто з відповідача на користь позивача 73080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення суду обґрунтоване тим, що матеріали справи підтверджують наявність у ПАТ „Одеський коровай основної заборгованості та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у визначених експертом сумах за договором №17-В/10 від 24.06.2010р. та договором №18-В/10 від 24.06.2010р. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань ПАТ „Одеський коровай за кредитними договорами, між ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця як майновим поручителем та ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії укладено іпотечний договір від 11.06.2014р. Проаналізувавши обставини справи, суд першої інстанції зазначив, що для захисту інтересів ПАТ „Сбербанк, з урахуванням того, що боржником, починаючи з 2014р., взагалі не здійснювалося погашення ані основного боргу, ані процентів за користування кредитними коштами, зважаючи на наявність в матеріалах справи договору про реструктуризацію боргу, з огляду на вчинення відповідачем та третьою особою дій, спрямованих, фактично, на уникнення відповідальності за порушення виконання зобовязань ПАТ „Одеський коровай, взятих згідно кредитних договорів, місцевий господарський суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак, враховуючи встановлення судом іншої суми процентів за користування кредитом за договором №18-В/10 від 24.06.2010р. у розмірі 9273876,49 грн., позовні вимоги було задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця, в якій відповідач просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 08.11.2016р. у справі №916/3732/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, оскільки позивачем не доведений факт порушення його права та обрано неправильний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а наявні суперечності щодо оцінки обєктів нерухомості, що є предметом іпотеки, є підставою для призначення судової експертизи для визначення вартості нерухомого майна. Також, скаржник зазначив, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2016р. апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця на рішення господарського суду Одеської області від 08.11.2016р. у справі №916/3732/15 прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів Гладишевої Т.Я., Головея В.М.

У судових засідання 21.12.2016р., 18.01.2017р. та 15.02.2017р. відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.01.2017р. та розпорядження керівника апарата суду №71 від 17.01.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Ліпчанської Н.В., Головея В.М., у звязку з відпусткою судді Гладишевої Т.Я.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.01.2017р. апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця на рішення господарського суду Одеської області від 08.11.2016р. у справі №916/3732/15 прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів Ліпчанської Н.В., Головея В.М.

19.12.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця до Одеського апеляційного господарського суду надійшли пояснення по справі та додаткові документи у вигляді судових рішень в підтвердження правової позиції по справі.

21.12.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця до Одеського апеляційного господарського суду надійшли пояснення по справі.

18.01.2017р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця до Одеського апеляційного господарського суду надійшли пояснення по справі.

15.02.2017р. до Одеського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця надійшла заява про відвід судді Ліпчанської Н.В.у складі колегії суддів.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2017р. залишено без задоволення заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця про відвід судді Ліпчанської Н.В. у складі колегії суддів по справі №916/3732/15.

28.02.2017р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про витребування доказів, яким відповідач просить витребувати у позивача документальне підтвердження суми простроченого (невиконаного) грошового зобовязання станом на поточну дату за договорами про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010р. та №18-В/10 від 24.06.2010р.

Колегія суддів відмовляє відповідачу в задоволенні вказаного клопотання з огляду на його необґрунтованість.

Також, 28.02.2017р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про призначення по справі судової оціночно - будівельної експертизи для визначення ринкової вартості об'єкту нерухомості (комплекс будівель та споруд загальною площею 9518,4 кв.м.), який є предметом договору іпотеки від 11.06.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 2981, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, буд. 28.

Судова колегія відмовляє в задоволенні заявленого клопотання, оскільки не проведення призначеної судом експертизи було зумовлено саме діями відповідача щодо не допуску експерта, по-друге, необхідною умовою призначення експертизи є випадок, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, або наявні у справі докази є суперечливими. Проте, у даному випадку, у звязку з наявністю висновку про ринкову вартість майна, а також відсутністю доказів, що суперечать такому висновку, підстави для призначення експертизи відсутні.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що рішення першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки та банківську діяльність, банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно зі ст. 49 Закону України Про банки і банківську діяльність, як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої статті 47 цього Закону, а саме: розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно вимог цієї ж статті Закону, Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. При цьому, при наданні кредитів банк зобов'язаний додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Крім того, Законом передбачено, що у разі несвоєчасного погашення кредиту або відсотків за його користування банк має право видати наказ про примусову оплату боргового зобов'язання, якщо це передбачено угодою.

За положеннями статтей 1049, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредиту кредитодавець має право відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором. Також позичальник зобов'язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором. Відповідно до п. 1 ст. 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Нормами ст. 345 Господарського кодексу України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, який укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи 24.06.2010р. між ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії (Банк) та ВАТ „Одеський коровай, правонаступником якого є ПАТ „Одеський коровай (Позичальник), було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 (т.1 а.с.9-17) та договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/10.

За умовами кредитних договорів № 17-В/10 та № 18-В/10 Позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію в російських рублях та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) було надано кредитні кошти, Позичальник в свою чергу зобовязався своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути Банку Кредит у терміни, встановлені договором та виконати інші його умови (п. 1.1. договорів).

До договору № 17-В/10 від 24.06.2010р. сторонами було укладено низку додаткових угод, зокрема, додаткову угоду № 1 від 04.08.2010р. (т.1а.с.21-22), додаткову угоду № 2 від 13.08.2010р. (т.1а.с.23), додаткову угоду №3 від 30.08.2010р.(т.1а.с.24-25), а також договори про внесення змін № 4 від 20.12.2010р. (т.1 а.с.29), № 5 від 08.02.2011р. (т.1 а.с.30), № 6 від 12.09.2011р. (т.1а.с.33-34), № 7 від 05.0.2012р. (т.1 а.с.35), № 8 від 21.03.2012р. (т. 1а.с.36-40), № 9 від 22.05.2012р. (т.1а.с.41), № 10 від 07.08.2012р. (т.1а.с.42), № 11 від 15.11.2012р. (т.1а.с.43), № 12 від 21.06.2013р.(т.1а.с.44-45), № 13 від 03.12.2013р. (т.1а.с.47-49), № 14 від 19.02.2014р. (т.1а.с.50)

Згідно з п. 8.1. кредитного договору № 17-В/10 Позичальник зобовязується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, зазначений у п. 1.2. цього Договору. В остаточній редакції п. 1.2. Кредитного договору, викладено в договорі про внесення змін № 13 від 03.12.2013 року.

Розмір процентної ставки за користування Кредитом, наданим відповідно до Кредитного договору, визначено в п. 1.3. договору (в редакції договору про внесення змін № 8 від 21.03.2012 року).

Водночас, до договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24.06.2010р. сторонами було укладено, зокрема, додаткову угоду № 1 від 04.08.2010р. (т.1 а.с.63-67), договір про внесення змін № 3 від 20.12.2010р.(т.1а.с.70), № 4 від 08.02.2011р. (т.1а.с.71), № 5 від 12.09.2011р. (т.1а.с.75-76), № 5 від 14.06.2011р. (т.1а.с.77), № 6 від 16.06.2011р. (т.1а.с.78), № 7 від 03.10.2011р. (т.1а.с.79), № 8 від 05.01.2012р. (т.1а.с.80), № 9 від 21.03.2012р. (т.1а.с.81-85), № 10 від 28.04.2012р. (т.1а.с.86), № 11 від 22.05.2012р. (т.1а.с.87), № 12 (т.1а.с.88), № 13 (т.1а.с.89), № 14 від 21.06.2013р. (т.1а.с.90-91), № 15 від 03.12.2013р. (т.1а.с.92-94).

Розмір процентної ставки за користування кредитом, наданим відповідно до кредитного договору № 18-В/10 від 24.06.2010р. визначено в п. 1.3. договору (в редакції Договору про внесення змін № 9 від 21.03.2012 року).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов вказаних кредитних договорів банк перерахував відповідачу кредитні кошти у передбаченій договорами сумі.

За положеннями п.8.1 кредитних договорів, які за змістом є ідентичними, Позичальник зобов'язується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, визначений у відповідній додатковій угоді до цього Договору.

Позичальник має право достроково повернути закрити ліміт Кредитної лінії або повернути частину загальної заборгованості за Кредитною лінією за умови, що не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до дострокового закриття ліміту Кредитної лінії або повернення частини загальної заборгованості за Кредитною лінією, він повідомив про це Банк (п.8.2 договорів).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, в порушення умов кредитних договорів, відповідач, починаючи з грудня 2014р., перестав сплачувати проценти та тіло кредиту.

Згідно з пп. д п.8.3 договорів, Банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договорами, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цими договорами та або договором/ами забезпечення у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобовязань, передбачених цими договорами.

Згідно з п.8.4 договорів, у разі, якщо Банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобовязаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. В зазначеній вимозі банк може вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту повернення повної суми заборгованості за цим договором.

Позичальник, у разі направлення банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобовязаний здійснити усі платежі за цим договором на користь Банку (при цьому строкові платежі проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення (п. 8.5 договорів).

Як свідчать матеріали справи, позивачем на адресу Позичальника ПАТ „Одеський коровай 24.02.2015р. за вих. № 277/28 та № 278/28 (т.1 а.с.105-108, 110-113) було направлено повідомлення-вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за вищевказаними кредитними договорами від 24.06.2010р., що вбачається з наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (т.1 а.с.108,113).

Однак, відповідачем не надано доказів виконання взятих на себе зобов'язань за вказаними кредитними договорами.

Матеріали справи свідчать, що з метою встановлення заборгованості за вказаними договорами, у справі №916/3732/15 призначено, зокрема, судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Зокрема, на вирішення вказаної експертизи, було поставлено таке питання:

- Чи підтверджується розмір заборгованості за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договорами про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. № 17-В/10 та № 18-В/10, укладеними між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Білгород-Дністровська паляниця", умовами вказаних кредитних договорів та розрахунковими документами щодо видачі та погашення кредиту за цими кредитними договорами станом на 25.09.2015 року?

Висновком №5335/5336-15 судової економічної експертизи за матеріалами справи №916/3732/15, складеного 02.08.2016р. судовим експертом ОСОБА_6 (т.8 а.с.128-142), головою комісії комплексної експертизи встановлено, що наданими для дослідження документами підтверджується заборгованість за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договорами про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. № 17-В/10 та № 18-В/10, укладеними між ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії та ПАТ „Одеський коровай в розмірі: за договором № 17-В/10 від 24.06.2010р.:

- по поверненню тіла кредиту в сумі 226333682,00 руб.;

- по сплаті процентів станом на 27.08.2015р. в сумі 40598998,73 руб.;

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по тілу кредиту станом на 28.08.2015р. в сумі 19543780,70 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України);

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по процентам станом на 28.08.2015р. в сумі 2436758,83 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України);

за договором № 18-В/10 від 24.06.2010р.:

- по поверненню тіла кредиту в сумі 45972672,90 грн.;

- по сплаті процентів станом на 27.08.2015р. в сумі 9273876,49 грн.;

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по тілу кредиту станом на 28.08.2015р. в сумі 12241892,85 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України);

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по процентам станом на 28.08.2015р. в сумі 1638886,36 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України).

Враховуючи те, що експертне дослідження проведене відповідно до Закону України "Про судову експертизу" кваліфікованим судовим експертом, містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставленого запитання, враховуючи, що експерт, згідно до ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, несе кримінальну відповідальність за відомості, викладені у висновку, висновок №5335/5336-15 судової економічної експертизи документів фінансово-кредитних операцій за матеріалами справи №916/3732/15 є належним та допустимим доказом у справі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується наявність у ПАТ „Одеський коровай основної заборгованості та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у визначених експертом сумах.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за кредитними договорами, між ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця (Іпотекодавець), що є майновим поручителем Боржника (ПАТ „Одеський коровай) та ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір від 11.06.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2981.

Статтею 3 вказаного договору визначено предмет іпотеки з усіма його складовими.

Відповідно до п. 4.2.3 та п. 4.2.7 іпотечного договору Іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги у відповідності з цим договором, в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність або продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; вимагати дострокового виконання зобовязань, зазначених в ст. 2 цього договору, забезпечених предметом іпотеки у випадках, передбачених чинним законодавством України та/або цим договором.

Приписами п.6.1 договору встановлено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою, згідно ст. 2 цього договору у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення).

Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання Боржником будь-якого із зобовязань, зазначених в ст. 2 цього договору, вони не будуть виконані або будуть виконані неналежним чином (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору, Іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобовязань, зазначених в ст. 2 договору, а якщо його вимога не буде задоволена в 30-денний строк звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Боржником будь-якого із зобовязань за основним договором 1,2, а також з інших підстав, передбачених основним договором 1,2, які дають право Іпотекодержателю на дострокове стягнення заборгованості Боржника за основним договором 1,2.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, Іпотекодержатель реалізує предмет іпотеки, на який звернено стягнення на підставі рішення суду, вчиненого виконавчого напису нотаріуса. Також у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, Іпотекодержатель може звернути стягнення шляхом позасудового врегулювання між сторонами шляхом:

- передач Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому чинним законодавством України;

- права Іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно з п. 6.4.1 договору, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, Іпотекодержатель повідомляє Іпотекодавця в письмовій формі у вигляді листаповідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність. До Іпотекодержателя переходить право власності на предмет іпотеки на 31 календарний день з дати, яка підтверджує вручення Іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, за умови, що до цього терміну Іпотекодержателю не буде повернено (сплачено) заборгованість за усіма зобовязаннями, зазначеними в ст. 2 цього договору в повному обсязі на дату повернення (сплати) заборгованості.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого призначає Іпотекодержатель. У разі набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати Іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених даною іпотекою вимог Іпотекодержателя. При цьому розмір забезпечених іпотекою вимог Іпотекодержателя на момент набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 6.4.2, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого призначає Іпотекодержатель, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційною колегією, з огляду на невиконання Позичальником ПАТ „Одеський коровай зобовязань за вищевказаними кредитними договорами, позивачем на адресу Іпотекодавця було надіслано вимоги від 11.04 2015р. за вих. № 3480/5/28-2 та № 3481/5/28-2 щодо погашення заборгованості, в яких, зокрема, зазначено, що у випадку непогашення заборгованості позивач залишить за собою право звернення на вищезазначене іпотечне майно.

Вказані вимоги були отримані Іпотекодержателем, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.118, 123), проте, залишені ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця без виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про іпотеку іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями ст. 3 Закону України „Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Порядок задоволення вимог встановлений розділом пятим Закону України „Про іпотеку. Згідно до ст. 33 цього закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказане цілком кореспондується зі ст.589 ЦК України, відповідно до якої у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Суд також зазначає, що у відповідності до ст. 7 вищевказаного закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

При цьому, стаття 37 Закону України „Про іпотеку передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно до ч.3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний господарський суд, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України Про іпотеку, 328, 335, 376, 392 ЦК України, зазначає, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України Про іпотеку).

Слід зазначити, що у постановах Верховного Суду України №6-1851цс15 від 30.03.2016р., №6-1685цс16 від 21.09.2016р., на які, зокрема, посилається скаржник, і які в силу положень ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для застосування, зазначено, що для правильного вирішення даної категорії справ суду слід з'ясувати чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно, або до нотаріуса для здійснення виконавчого напису, чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", чи встановлено його теперішню ринкову вартість, тощо.

Разом з тим, умови договору кредиту відповідач та третя особа не виконували, у в звязку з чим утворилася відповідна заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.6.4 договору іпотеки) в порядку, встановленому, зокрема, п.6.4.1 вказаного договору, згідно з яким право власності переходить на 31 календарний день з дати, яка підтверджує вручення Іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, за умови, що до цього терміну Іпотекодержателю не буде повернено (сплачено) заборгованість за усіма зобовязаннями, зазначеними в ст. 2 цього договору в повному обсязі на дату повернення (сплати) заборгованості.

При цьому, враховуючи зазначені обставини, матеріали справи свідчать, що станом на день звернення позивача до суду з заявленими вимогами в рамках справи №495/3443/15-ц згідно ухвали суду від 25.05.2015р. про вжиття заходів до забезпечення позову (т.10 а.с.62-90) було заборонено як ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії вчиняти будь-які дії, направлені на звернення стягнення на спірне нерухоме майно, та і державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, а також нотаріусам, як спеціальним субєктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке належить ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, 28. Вказаною ухвалою на спірне майно також накладено арешт.

Як досліджено судом першої інстанції, з урахуванням вимог Цивільного процесуального кодексу України, вказані заходи до забезпечення позову були чинними до 17.07.2016р.

Таким чином, колегія суддів вважає, про що й вірно зазначено судом першої інстанції, що позивач не мав реальної можливості в позасудовому порядку оформити (підтвердити) право власності на предмет іпотеки, яке перейшло до нього згідно договору від 11.06.2014 р. в порядку ст. 37 Закону „Про іпотеку.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на постанови Верховного суду України від 30.03.2016р. у справі № 6-1851 цс15 та від 21.09.2016р. у справі № 6-1685 цс16 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у даному випадку обставини справи не є аналогічними та судом було зясовано обставини, про які зазначав Верховний суд, направляючи справи на новий розгляд.

Відтак, як цілком вірно вказав господарський суд Одеської області, у даному випадку позивач не мав іншого ефективного засобу юридичного захисту своїх прав, у звязку з чим формальне обмеження способу такого захисту, про необхідність якого зазначає відповідач, суперечить статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний господарський суд погоджується з твердженням місцевого господарського суду , що для захисту інтересів ПАТ „Сбербанк, з урахуванням того, що боржником, починаючи з 2014р., взагалі не здійснювалося погашення ані основного боргу, ані процентів за користування кредитними коштами, зважаючи на наявність в матеріалах справи договору про реструктуризацію боргу, з огляду на вчинення відповідачем та третьою особою вищевказаних дій, спрямованих, фактично, на уникнення відповідальності за порушення виконання зобовязань ПАТ „Одеський коровай, взятих згідно кредитних договорів, правомірним є звернення ПАТ „Сбербанк з відповідним позовом.

Крім того, можливість у випадку невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобовязань, забезпечених іпотекою, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно підтверджується постановами Верховного Суду України від 26.10.2016р. у справі № 6-1625цс16, від 28.09.2016р. у справі №6-1243цс16, від 14.09.2016р. у справі №6-1219цс16, від 26.12.2011р. у справі №3-139гс11 та від 19.08.2014р. у справі №3-43гс14.

Згідно вказаних постанов, у разі встановлення в договорі такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як набуття іпотекодержателем права власності на обтяжене іпотекою майно, останній вправі вимагати застосування такого способу звернення стягнення у судовому порядку.

Доводи апелянта щодо неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності в судовому порядку спростовуються приписами ч.1 ст.37 Законом України «Про іпотеку», наявністю відповідного застереження, що міститься в п.п.6.3, 6.4 спірного іпотечного договору. Крім того, позивачем направлено листи-повідомлення з вимогою дострокового повернення кредитних коштів та попередженням про звернення стягнення на заставне майно у разі непогашення заборгованості

Щодо вартості майна предмета іпотеки за іпотечним договором від 11.06.2014р., колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що наданий позивачем звіт про оцінку майна реєстраційний номер 123912 (037793), виконаний субєктом оціночної діяльності ТОВ ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ АРГУМЕНТ, згідно якого вартість комплексу будівель та споруд, загальною площею 9518,4 кв. м., що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова (раніше вул. Лазо, 28) станом на 30 серпня 2016 року становить 13789000,00 грн. без урахування ПДВ є належним та допустимим доказом.

Отже, приймаючи до уваги всі вищевикладені фактичні обставини справи та приписи чинного законодавства, судова колегія погоджується з висновком першої інстанції, що позов Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", з урахуванням встановлення судом іншої суми процентів за користування кредитом за договором №18-В/10 від 24.06.2010р. у розмірі 9273876,49 грн., підлягає частковому задоволенню.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення господарського суду Одеської області від 08.11.2016р. по справі №916/3732/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Білгород-Дністровська паляниця без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 08.11.2016р. по справі №916/3732/15 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 06.03.2017р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Ліпчанська Н.В.

Суддя Головей В.М.