ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. Справа № 914/2254/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Желіка М.Б.

ОСОБА_1

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, б/н та б/д (вх. № 01-05/6155/16 від 27.12.16).

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016р.

у справі № 914/2254/16, головуючий суддя Запотічняк О.Д., судді: Синчук М.М., Яворський Б.І.

за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 Аваль, м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с.Романів Перемишлянського району Львівської області

про: стягнення 355 081,60 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.11.2016р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 Аваль до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 355 081,60 грн. - задоволено.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 Аваль 355 081,60 грн. та 5 326,22 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 30.11.2016р. у справі № 914/2254/16, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, б/н та б/д (вх. № 01-05/6155/16 від 27.12.16) в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016р. скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції при винесенні даного рішення норм матеріального та процесуального права, а саме: судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Апелянт зокрема зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст. 90 ГПК України відхилено клопотання представника позивача про направлення матеріалів справи до органів досудового розслідування, мотивоване явною відміністю у відтисках печаток як позивача так і відповідача на Договорі еквайрінгу № 325570/0022/118865 від 28.01.2013р. та Додатковій угоді до даного Договору. Окрім цього, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, обраховуючи розмір пені, навмисно враховано обмеження в розмірі подвійної ставки НБУ, що призвело до неправомірного стягнення з відповідача чималої суми коштів. Разом з тим вважає, що позивач бажає повторно стягнути з відповідача кошти в сумі 4 800 грн.

Згідно автоматичного розподілу справ КП Документообіг господарських судів, 27.12.2016р. справу за № 914/2254/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Костів Т.С. та Желіка М.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.12.2016р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судове засідання на 23.01.2017р.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу №159-2/5 від 17.01.2017р. (вх.№ 01-04/418/17 від 19.01.17) в якому останній просить рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016р. у справі № 914/2254/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - без задоволення.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю 23.01.2017р. головуючого судді Марка Р.І. та перебуванням члена колегії суддів Костів Т.С. у відпустці, судове засідання 23.01.2017р. не відбулось, про що відповідно до абз. 2 пп. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016р., було повідомлено представника позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.02.2017р. справу призначено до розгляду на 20.02.2017р.

Представником відповідача (скаржника) подано до суду клопотання (вх. № 01-04/1281/17 від 20.02.17) про направлення матеріалів справи до органів досудового розслідування та зупинення провадження у даній справі до повернення матеріалів справи на адресу суду мотивоване про наявність ознак підробки та фальсифікації Додаткової угоди № 2 до Договору еквайрінгу № 325570/0022/118865 від 28.01.2013р., оскільки зазначений документ був підписаний відповідачем (скаржником) у 2015р., а саме після проведення спірних фінансових операцій. Окрім цього в своєму клопотанні представник відповідача (скаржника) зазначає про явну відмінність у відтисках печаток як позивача так і відповідача на вказаних документах, що може свідчити про їх підробку.

Розглянувши доводи поданого клопотання, заслухавши думку представників сторін, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Зупинення провадження - це тимчасове й повне припинення усіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені. Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України унормовано , що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадках надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування. Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язкове, передбачене в процесуальному законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України); і факультативне (частина 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України), необов'язкове для господарського суду, яке застосовується на його розсуд, зокрема, надіслання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування. Відтак, виходячи зі змісту частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, необхідною передумовою для застосування такого необов'язкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог. При цьому, надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів за відсутності прямої вказівки на це у законі не може мати на меті ініційоване судом отримання доказів.

Надіслання матеріалів справи органу досудового розслідування можливе відповідно і до приписів частини 4 статті 90 Господарського процесуального кодексу України якою визначено, що якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування. Тобто, повідомлення прокурору або органу досудового розслідування надсилається господарським судом на стадії вирішення спору - прийняття судового рішення. Повідомлення з конкретних справ повинні надсилатись відповідним органам, як правило одночасно з вирішенням спору.

Відтак, ні приписи статті 90 Господарського процесуального кодексу України, ні приписи пункту 2 частини 2 статті 79 цього ж Кодексу не пов'язують надіслання матеріалів справи до слідчих органів та зупинення провадження у справі саме з неможливістю з'ясування певних обставин та надання оцінки доказів, які надані сторонами при вирішенні господарського спору.

Представником відповідача (скаржника) на адресу суду подано клопотання (вх. № 01-05/875/17 від 27.02.17) про призначення судової технічної експертизи документів, а саме: Договору еквайрінгу № 325570/0022/118865 від 28.01.2013р. та Додаткової угоди № 2 до нього.

Представник позивача у судовому засіданні 27.02.2017р. проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016р. підставним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Разом з тим, представник позивача у судовому засіданні проти задоволення клопотання про призначення судової технічної експертизи заперечив, оскільки вважає таке безпідставним та необґрунтованим.

Відповідач (скаржник) участі свого уповноваженого представника у судове засідання 27.02.2017р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представника позивача (скаржника) в судове засідання не визначено обовязковою, відповідач (скаржник) належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не був позбавлений конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника відповідача (скаржника).

Що стосується клопотання представника відповідача (скаржника) про призначення у справі судової технічної експертизи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що таке не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, які виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Поряд з цим, самі по собі сумніви скаржника щодо правильності дати на додатковій угоді до договору екварингу №325570/0022/118865 та належності печатки на додатковій угоді до договору еквайрингу №325570/0022/118865 у відповідності з відтиском печатки на договорі еквайрингу №325570/0022/118865 , не є достатньо обґрунтованим для призначення експертизи.

Окрім того, як неодноразово зазначав представник відповідача у судових засіданнях та додаткових поясненнях, що призначення експертизи є неможливим у даному провадженні у звязку із долученням договору еквайрингу №325570/0022/118865, додатку до договору та інших оригіналів документів до матеріалів кримінального провадження внесеного до єдиного державного реєстру досудового розслідувань від 25.11.2014р.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 27.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав свою позицію, розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вирішила, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_4 Аваль (Еквайр) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (торговець) було укладено Договір еквайрингу № 325570/0022/118865.

Розділом 1 Договору визначено, що за цим Договором торговець бере на себе зобовязання приймати в оплату товарів, робіт, послуг чи послуг банківські платіжні картки платіжних систем, перелік яких, визначений у Додатку 2 до цього Договору. При цьому, еквайр здійснює діяльність щодо технологічного, інформаційного обслуговування торговця та виконання розрахунків з ним за операції, які здійснені з застосуванням БПК, в термін, порядку та на умовах, передбачених цим Договором та згідно чинного законодавства України. Окрім цього договору сторони керуються умовами, викладеними в Інструкції по обслуговуванню держателів платіжних карток (копія Договору з додатками додається).

Згідно із п.4.1 договору, торговець повинен дотримуватись положень цього договору та Інструкції по обслуговуванню держателів платіжних карток, а також виконувати вимоги, що містяться в інструктивних матеріалах, наданих торговцю еквайром, щодо предмету цього Договору.

Пунктом. 11.1 договору, він набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками та діє протягом необмеженого строку, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобовязань за Договором.

Договір може бути у будь-який час змінений або доповнений за погодженням Сторін. Зміни або доповнення до цього Договору оформлюється у письмовому вигляді у формі додаткових угод, підписуються обома Сторонами і є його невідємними частинами (п. 11.4 Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, 28.01.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, п.1.1. якої визначено, що відповідач має право здійснювати процедуру Предавторизації та приймати в оплату за товари, роботи чи послуги БПК платіжних систем, визначених у Додатку 2 до Договору еквайрингу.

Згідно з п. 1.2 Додаткової угоди сторони дійшли згоди, що торговець доручає, а Еквайр бере на себе зобовязання здійснювати діяльність щодо технологічного, інформаційного обслуговування Відповідача та виконання розрахунків з ним за операції, які здійснені з застосуванням БПК, в порядку та на умовах, передбачених цієї Угодою.

Пунктом 2.1 Додаткової угоди № 2 встановлений обов'язок Відповідача при проведенні Предавторизації дотримуватися певних правил, зокрема:

- Предавторизація зазвичай здійснюється, якщо клієнт планує користуватися послугами тривалий час і ОСОБА_5 не вимагає передоплати за товари (роботи, послуги);

- ОСОБА_5 розраховує прогнозовану вартість товарів (робіт, послуг) та здійснює Предавторизацію;

- Предавторизація здійснюється тільки за допомогою РОS-термінала;

- Чек про Предавторизацію зберігається у ОСОБА_5 до здійснення всіх розрахунків клієнта із ОСОБА_5;

- ОСОБА_5 здійснює кінцевий розрахунок клієнта за товари (роботи, послуги) ОСОБА_5 після Предавторизації за допомогою РОS-термінала. При цьому необхідна наявність БПК, за якою здійснювалась Предавторигація (або її номер, якщо операція здійснюється в Ручному режимі із використанням РОЗ-термінала);

- Трансакція може оформлюватись без додаткової авторизації, якщо сума оплати товарів (робіт, послуг) після Предавторизації не перевищує предавторизовану суму більш, ніж на 15%. Якщо сума оплати товарів (робіт, послуг) після Предавторизації перевищує предавторизовану суму більш, ніж на 15%, тоді предавторизована сума збільшується на 15% і оформлюється в режимі off-line авторизації однією трансакцією, інша частина трансакції оформлюється додатковою трансакцією в режимі on-line);

- ОСОБА_5 має право розблокувати суму предавторизації за допомогою РОS-термінала у випадку, якщо клієнт не буде оплачувати вартість товарів (робіт, послуг) (клієнт не отримав товари (роботи, послуги) або сплатив їх готівкою) І ОСОБА_5 не нараховує клієнту за це штрафну платню, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів від дати блокування суми коштів на рахунку держателя БПК.

Відповідно до п. 1.9 ст.1 Закону України Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні еквайринг - послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі.

Згідно Розділу 5 Положення Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014р. №705 еквайринг у межах України здійснюється виключно юридичними особами-резидентами, що уклали договір з платіжною організацією платіжної системи. Еквайр зобов'язаний забезпечити технологічне, інформаційне обслуговування суб'єктів господарювання та інших осіб (далі - торговець) і проведення розрахунків з ними за операції, які здійснені між торговцями та користувачами з використанням електронних платіжних засобів, на підставі договору. Договір між еквайром і торговцем надає право торговцю приймати до оплати електронні платіжні засоби певної платіжної системи з дотриманням її правил та виконувати інші операції, визначені цим договором. Договір між еквайром і торговцем не повинен містити обмежень щодо приймання електронних платіжних засобів інших емітентів та інших платіжних систем.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Однак, відповідачем, як торговцем, при здійсненні 09.03.2015 р., 10.03.2015 р. операцій з використанням БПК, допущено порушення зазначених вище вимог Договору та Додаткової угоди №2.

Як правомірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09.03.2015 р. в місці реалізації Відповідачем товарів (робіт, послуг) - готелі Оскар (місто Трускавець) здійснено операцію предавторизації (операція 1) з використанням платіжної картки 477573******2423 на суму 100,00 грн.;

10.03.2015 р. в місці реалізації Відповідачем товарів (робіт, послуг) - готелі Оскар (місто Трускавець) здійснено операцію закриття предавторизації (операція 2) з використанням платіжної картки 477573******2423 на суму 300 000,00 грн.

В результаті здійснення зазначеної операції, на поточний рахунок Відповідача № 9, МФО 380805, ЄДРПОУ НОМЕР_1 Банком, на виконання умов п.2.2. Договору, згідно меморіального ордера № 02 від 12.03.2015 року, було зараховано кошти в сумі 305888.41 грн.(а.с. 53).

Зокрема, як вбачається з виписки по кліше 6527673 HOTEL OSKAR по операціях за період з 09.03.2015р. по 12.03.2016р., на виконання умов договору, Банком на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3, по трансакціях за період з 09.03.2015 по 10.03.2015 було зараховано:

12.03.2015р. - покриття в сумі 305888,41 грн. Зазначена сума включає покриття по шести трансакціях за вказаний період (310 862,20 грн. мінус суму комісії 4973,79грн.), в т.ч. і по трансакції на суму 300 000,00 грн. було зараховано 295 200,00 грн (300000 грн. мінус суму комісії 4800,00 грн.)

Як правомірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, операція на суму 300 000,00 грн. була проведена торговцем з порушенням умов Договору еквайрингу, а саме п. 2.1. Додаткової угоди № 2 до Договору еквайрингу, відповідно до яких, якщо сума оплати товарів після Предавторизації перевищує предавторизовану суму більше ніж на 15%, тоді предавторизована сума збільшується на 15% і оформлюється в режимі off-line авторизації однією трансакцією, інша частина трансакції оформлюється додатковою трансакцією в режимі on-line.

В порушення вищезазначених умов, вказані операції були проведені торговцем не двома окремими операціями, а однією операцією на всю суму оплати товарів, яка перевищує предавторизовану суму більш ніж на 15%.

Як уже було зазначено вище, відповідно до п.8.1 Операція визнається недійсною, якщо остання відбувається з порушенням положень цього Договору та/або інструкції по обслуговуванні держателів платіжних карток та додатків до неї. Тобто операція з використанням платіжної картки, здійснена торговцем з порушенням Договору вважається недійсною операцією.

Як вбачається з Витягу з Правил міжнародної платіжної системи VISA, даними правилами зокрема регламентовано повернення платежу за спірною операцією у завязку з відсутністю авторизації.

Пунктом 11.1.17 Правил передбачено, що код причини повернення платежу за спірною опрерацією 72- відсутня авторизація.

Відповідно до п. 11.1.17.2 правил, Таблиця 11-49, поверненя платежу обмежується сумою перевищення діючого ліміту авторизації для операції, що ініційована з використанням чіпу, з авторизацією офлайн.

Внаслідок порушень правил здійснення транзакцій торгівельним підприємством по кліше №6527673 міжнародною платіжною системою Visa вказана операція була визнана недійсною на суму платежу, що перевищує суму предавторизації, та з позивача, як банку -еквайра, відповідно до операційних правил МПС була списана сума недійсної операції 14454,81 дол. (еквівалент суми недійсної операції на 299900,00 грн. за курсом МПС на момент виставлення зворотного платежу) на користь власника картки.

ОСОБА_5 доручає Банку здійснювати списання/призупинення з поточних або наступних відшкодувань/платежів сум операцій на користь Відповідача, якщо операція проведена Відповідачем з порушенням вимог цього Договору та/або Інструкції по обслуговуванню держателів платіжних карток та Додатків до неї, в тому числі, в разі визнання операції недійсною відповідно до п.8.1 цього Договору(п.6.1.1 Договору).

Відповідно до п. 6.6 Договору, якщо Відповідач не отримує поточних або наступних платежів на свою користь протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту настання умов, перелічених у п.6.1, або сум таких платежів недостатньо для проведення відшкодування Банку, Відповідач зобов'язується протягом наступних 10 (десяти) календарних днів відшкодувати суми операцій, які відповідно до умов Договору еквайрингу є недійсними.

Як вбачається із свіфт-повідомлення № 950, 08.04.2015 року на рахунок АТ "ОСОБА_4 Аваль", відкритий в банку-кореспонденті DEUTSCHE BANK TRUST СОМРАNY АМЕRІСА, було зараховано суму 217,53 доларів США. 09.04.2015 після отримання свіфт-повідомлення, ОСОБА_4 здійснює відображення бухгалтерської операції в операційному дні Банку, що підтверджується меморіальним ордером.

Згідно звіту Українського процесингового центру VSS-110 від 08.04.2015, зарахована сума 217,53 доларів США є кліринговою та складається з кредитової суми у розмірі 330274,83 доларів США (зобов'язання платіжної системи та інших банків-членів платіжної системи перед АТ "ОСОБА_4 Аваль") та дебетової суми 330057,30 доларів США (зобов'язання АТ "ОСОБА_4 Аваль перед платіжною системою та іншими банками-членами платіжної системи).

Дебетова сума 330057,30 доларів США містить в собі зворотний платіж на суму 14454,81 доларів США, що підтверджується звітом платіжної системи 5099 від 09.04.2015 де зазначені деталі зворотного платежу. Згідно даного звіту, на ОСОБА_4 було виставлено зворотний платіж по трансакції, проведеній у торговельному підприємстві ФОП ОСОБА_3, кліше 6527673 HOTEL OSKAR з використанням даних платіжної картки 477573******2423. Зворотній платіж підтверджується меморіальним ордером.

Як правомірно встановлено судом, по операціях, проведених з порушенням умов договору еквайрингу в торгівельному підприємстві ФОП ОСОБА_3, кліше 6527673 HOTEL OSKAR з рахунку позивача був списаний зворотний платіж на суму 14 454,81 доларів США (еквівалент суми недійсної транзакції).

22.04.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Відповідача з листом №81-12-1/13988 з вимогою про відшкодування заборгованості відповідно до умов Договору. Додатком до листа було світ повідомлення №950 від 08.04.2015р., меморіальні ордери, звіти процесингового центру. Таким чином, сума непогашеної заборгованості Відповідача перед Банком за недійсною операцією склала 299 900, 00 грн. На момент розгляду справи судом першої інстанції та розгляду апеляційної скарги заборгованість не була погашена Відповідачем.

Як вбачається з виписки по рахунку, станом на 25.08.2016р. на рахунках відповідача, за рахунок яких ОСОБА_4 міг би задовольнити свої вимоги відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобовязань за цим Договором і Додатків до нього, Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов цього Договору.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як передбачено пунктом 9.6 Договору еквайрингу, у випадку затримки з боку Відповідача відшкодування сум у строк, вказаний у п.6.6 Договору Відповідач сплачує Банку пеню у розмірі 0,1% від суми переказу за кожен день прострочення оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період затримки.

Як правомірно зазначив місцевий господарський суд, що про настання умов передбачених пунктом 6.1. Договору Відповідач дізнався з листа Банку від 22.04.2015 року лише 06.05.2015 року що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, отже Відповідач повинен був сплатити Банку заборгованість за Договором на протязі 10 календарних днів з дня отримання листа, а саме не пізніше 16.05.2015р. включно.

З аналізу вище зазначених обставин справи, колегія суддів погоджується з правомірним висновком місцевого господарського суду, що станом на дату подання позову до суду відповідач не відшкодував банку заборгованість в сумі 299 900,00 грн.,

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, перевіривши правильність проведеного місцевим господарським судом перерахунку вважає його обгрунтованим, а саме: щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 Аваль 299 900,00 грн. заборгованості, 55 181,60 грн. нарахованої пені за період з 17.05.2015р. по 17.11.2015р.

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції також не вбачає порушень судом першої інстанції положень ст. 90 ГПК України, оскільки ні приписи статті 90 Господарського процесуального кодексу України, ні приписи пункту 2 частини 2 статті 79 цього ж Кодексу не пов'язують надіслання матеріалів справи до слідчих органів та зупинення провадження у справі саме з неможливістю з'ясування певних обставин та надання оцінки доказів, які надані сторонами при вирішенні господарського спору.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає задоволення позовних вимог правомірною, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 30.11.2016р. в справі №914/2254/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, б/н та б/д (вх. № 01-05/6155/16 від 27.12.16) залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено 01.03.2017р.

Головуючий-суддя Марко Р.С.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.