ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 Справа № 917/2059/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб , вул. Січових Стрільців, 60, м. Київ, 04050

до Публічного акціонерного товариства АвтоКрАЗ, вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб, вул. Січових Стрільців, 60, м. Київ, 04050

про стягнення 455 789 550,21 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №3-243110/12824 від 13.12.2016р.

від відповідача: не зявився.

від третьої особи: не зявився.

02.03.2017 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено дату складання повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про стягнення заборгованості по договору про мультивалютну кредитну лінію № 1270м-08 від 03.10.2008 року станом на 01.11.2016 року в розмірі 455 789 550,21 грн., з якої 127 527 227,15 грн. строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 160 000 000,00 грн. простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 8 840 655,57 грн. строкової заборгованості по відсотках, 42 390 545,26 грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

Судовий процес фіксується технічними засобами відповідно до положень ч. 3 ст. 44 ГПК України та відображається у протоколі судового засідання на підставі положень ст. 81-1 ГПК України.

Позивач на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви та письмових пояснень.

Відповідач та третя особа представництво у судове засідання не забезпечили, відповідно до пп. 3.5.10 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Відповідач надіслав суду клопотання № 273/18-84 від 27.02.2017 (вх. № 2911 від 28.02.2017 р.) про відкладення розгляду даної справи з огляду на неможливість забезпечення належного представництва в дане судове засідання у зв'язку з перебуванням його уповноважених представників у іншому судовому засіданні.

Суд відхиляє дане клопотання, оскільки :

- по-перше, відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 ГПК України, як з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України). Крім цього, неможливість забезпечення відповідачем представництва у судове засідання по даній справі жодним чином не перешкоджає виконанню вказаних вимог суду щодо надання документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву, в разі незгоди із розрахунками позивача - контррозрахунку ціни позову;

- по-друге, статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд зазначає, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, бере до уваги прецедентну практику Суду щодо того, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Крім того, суд звертає увагу на те, що клопотання про відкладення розгляду даної справи відповідачем заявляється вже вдруге. Попереднє клопотання судом було задоволено, про що зазначено в ухвалі суду від 14.02.2017 р.. Отже, заявлення аналогічного клопотання повторно з тих же підстав суд розцінює як намагання затягнути розгляд справи, зловживаючи процесуальними правами.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору з урахуванням приписів ч. 3 даної статті, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Відповідач надіслав суду заперечення № 273/18-84 від 14.02.2017 р. (вх.. № 2441 від 20.02.2017 р.), згідно яких просить суд зменшити розмір пені на 50%.

Суд задовольнив клопотання про зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині даного рішення.

Відповідач в порядку ст. 38 ГПК України надіслав суду клопотання № 273/18-84 від 14.02.2017 р. (вх.. № 3048 від 02.03.2017 р.) про витребування у позивача усіх первинних документів, що підтверджуються рух коштів за Кредитним договором, а саме : докази видачі кредитних коштів та докази оплат.

За приписами ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Суд відмовляє у задоволенні вищезазначеного клопотання відповідача, оскільки вищезазначені докази (меморіальні ордери) надані позивачем на вимогу попередньої ухвали суду та долучені до матеріалів справи; докази оплат повинні бути наявні у самого відповідача, і клопотання про витребування доказів у цій частині не узгоджується з приписами ст.38 ГПК України.

Крім того, у вищезазначеному клопотанні відповідач просить суд надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи та зняти фотокопії.

Проте, протягом всього часу, який триває судовий розгляд даної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не направляв своїх представників ні у судові засідання, ні для ознайомлення з матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд

встановив:

03.10.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", далі Банк) та Холдинговою компанією "АвтоКрАЗ" у формі Відкритого акціонерного товариства (правонаступником всіх прав та обов'язків є Публічне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ", далі - Позичальник, докази правонаступництва обох сторін - у матер.справи) було укладено Кредитний договір № 1270-08 (далі Кредитний договір, том справи 1, а.с. 20-27), за умовами якого Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредитні кошти у розмірі 200 000 000,00 грн., а Позичальник зобов'язувався повернути отримані від Банку кредитні кошти до 02.03.2010 року та сплатити за користування кредитом проценти відповідно до п. 3.1 Кредитного Договору. Надалі, умови Кредитного договору було змінено шляхом підписання додаткових угод до Кредитного Договору, які є невід'ємною частиною Кредитного договору.

Відповідно до Додаткової угоди від 20.12.2013 р. до Кредитного договору сторони дійшли згоди про змінену назви договору на "Договір про мультивалютну кредитну лінію № 1270м-08 від 03.10.2008 р.".

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- позичальник зобов'язується повернути всі кредитні кошти Банку згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 01.12.2016 р. включно, шляхом перерахування грошових коштів на відповідні позичкові рахунки. Погашення заборгованості за кожним траншем здійснюється у тій самій валюті, у якій були надані кредитні кошти (п. 2.5 Кредитного договору в редакції Додаткової угоди від 25.03.2014 р.);

- позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем, виходячи з процентних ставок встановлених договором, в подальшому - Додатковою угодою від 06.06.2014р.:

b) за кредитом в національній валюті України - 46,0% (Сорок шість) процентів річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п. 2.5. Кредитного Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в пп. 4.5., 6.1. Кредитного Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом;

- за кредитом у доларах США - 25,4% річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що: зазначений в п. 2.5 Кредитного Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в пп. 4.5, 6.1 Кредитного Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом;

с) у разі порушення Позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії:

- за кредитом в національній валюті України - 46,0% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом;

- за кредитом у доларах США - 25,4% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з Графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом (п. 3.1 Кредитного договору в редакції Додаткових угод від 06.06.2014 р. та від 11.08.2015 р.);

- нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно). Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто звітний період, в якому наступає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний в п. 2.5. Кредитного договору (п. 3.4. Кредитного договору в редакції Додаткової угоди від 28.08.2015 року);

- позичальник зобов'язаний в строк до 05 числа місяця, наступного за звітним, надавати Банку : довідки з банків про рух коштів по всім поточним рахункам Позичальника, відкритих у інших Банках, з додатком виписок (розшифровок всіх платежів) за звітний місяць, які складаються з інформації про призначення платежу, найменування платників та одержувачів платежів. Документи, передані в Банк, повинні бути завірені печаткою банків, які надають інформацію; довідки з банків про наявність чи відсутність заборгованості позичальника по кредитам перед іншими Банками з розшифровками сум лімітів, залишків, процентної ставки, забезпечення, дати початку та дати закінчення кредитних договорів (п. 5.7 Кредитного договору);

- Банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів і сплати процентів за увесь період користування кредитом до настання терміну, що вказаний в п. 2.5. Кредитного Договору, а Позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити усі проценти протягом 1 (робочого) дня з моменту отримання вимоги банку, у випадках: якщо Позичальник в період дії Кредитного договору порушував будь-які умови Кредитного договору, у тому числі : не сплатив проценти за користування кредитними коштами; має факт прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами, комісійної винагороди або основної суми боргу, не виконав чи виконав неналежним чином умови п. 5.7. Кредитного договору (п. 6.1. Кредитного договору);

- за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення (7.1. Кредитного договору);

- у випадку, якщо сплачені Позичальником Банку грошові кошти недостатні для погашення загальної суми заборгованості, що виникла до цього моменту, то погашення заборгованості здійснюється в наступній черговості: в першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами, а також комісійна винагорода; в другу чергу погашаються основний борг за кредитом; в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня) (п. 8.1 Кредитного договору).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання з повернення кредиту по вищезазначеному Кредитному договору між сторонами було укладено Договори застави майнових прав, іпотеки та застави акцій (копії наявні у матеріалах справи, том справи 2, а.с. 97-176).

За даними позивача заходи погашення боргу який виник у відповідача за Кредитним договором Банком не проводились.

На виконання умов Кредитного договору (з урахуванням додаткових угод, зокрема, укладеної між сторонами 06.08.2015 р.) позичальник отримав від позивача кредитні кошти окремими частинами (траншами) на умовах, визначених Кредитним договором в межах відновлюваної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 260 000 000,00 гривень. Дана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копіями меморіальних ордерів (том справи № 2, а.с. 30-96) та свідчить про повне виконання позивачем умов вищезазначеного Кредитного Договору. Викладене не спростовано відповідачем.

Відповідач свої зобов'язання по Кредитному договору щодо сплати кредитних платежів та надання передбачених п. 5.7 Кредитного договору довідок та виписок Банку, виконував неналежним чином, у зв'язку з чим позивач письмово звертався до відповідача з вимогою вих. №3-243110/12184 від 18.11.2016р. (копія наявна у матеріалах справи, том 1, а.с. 204-208), щодо сплати кредитної заборгованості.

За даними позивача, на момент звернення з даним позовом до суду його вимоги задоволені не були.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по договору про мультивалютну кредитну лінію № 1270м-08 від 03.10.2008 року станом на 01.11.2016 року в розмірі 455 789 550,21 грн., з якої 127 527 227,15 грн. строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 160 000 000,00 грн. простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 8 840 655,57 грн. строкової заборгованості по відсотках, 42 390 545,26 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов до висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини, що виникають з кредитного договору.

При цьому судом враховано приписи постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", в якій зазначено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, наступне :

- позивач мав всі необхідні документи для здійсення банківської діяльності, в т.ч. проведення валютних операцій (копії ліцензій навні у матеріалах справи, том справи 2, а.с. 228-235);

- позивач, надавши відповідачу кредитні кошти, належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеними Кредитним договором. Дана обставина відповідачем не спростована.

- кінцевий строк повернення кредитних коштів, виданих позивачем на виконання умов Кредитного договору (з урахуванням подальших змін та доповнень внесених сторонами у додаткових угодах) настав 01.12.2016 р.,

Як уже зазначалося у описовій частині даного рішення, в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати щорічних процентів по кредиту позивач письмово звертався до відповідача з вимогою вих. №3-243110/12184 від 18.11.2016р. (копія наявна у матеріалах справи, том 1, а.с. 204-208) щодо сплати кредитної заборгованості.

Проте, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаними Кредитними договорами (з урахуванням договорів про внесення змін) та приписів ст. 1049 Цивільного кодексу України відповідач кредитні кошти у повному обсязі не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 413 399 004,95 грн., з яких :

165 118,49 дол. США сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту (дол. США) що у гривневому еквіваленті становить 4 213 070,59 грн.,

123 314 156,56 грн. сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту (грн)

160 000 000,00 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту (грн)

1 692,46 дол. США сума строкової заборгованості по відсоткам (дол США) що у гривневому еквіваленті становить 43 183,86 грн.

8 797 471,71 грн. сума строкової заборгованості по відсоткам (грн..)

481 802,07 дол. США сума простроченої заборгованості по відсоткам (дол США) що у гривневому еквіваленті становить 12 293 390,85 грн.

104 737 731,38 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам (грн.), підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У п. 7.1 Кредитного договору сторони узгодили, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або погашення процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 42 390 545,26 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами за період з 01.05.2016 р. по 31.10.2016 р. з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та періоду, за який заявлено позивачем стягнення пені та моменту виникнення зобов'язання по сплаті процентів, на які нараховується пеня, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Як вже зазначалось у описовій частині даного рішення відповідач надав суду про клопотання про зменшення розміру стягуваної пені на 50% в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України.

Вирішуючи позов в частині стягнення пені, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 83 ГПК України приймаючи рішення у справі суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

За частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За даними відповідача у 2016 році виробник великовантажних автомобілів ПАТ "АвтоКрАЗ", збільшив збиток в порівнянні з 2015 роком в 5 разів до 1,43 млрд грн. Відповідач є єдиним виробником великовантажних автомобілів в Україні та стратегічним підприємством машинобудівної промисловості України. Основним замовником великовантажних автомобілів є держава в особі підприємств, установ та організацій. ПАТ "АвтоКраз" постійно виконує державні замовлення з поставки техніки у зону АТО, зокрема, вантажних автомобілів та броньованих "Кугуар" і "Спартан", які дуже потрібні на фронті.

З урахуванням вищевикладеного, відсутністю збитків позивача, завданих неналежним виконанням зобов"язання відповідачем, та на підставі п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи також і інтереси позивача, суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача про зменшення розміру пені та зменшити пеню на 50 %.

Таким чином, суд задовольняє позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 21 195 272,63 грн., в частині стягнення 21 195 272,63 грн. пені у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 62, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул.. Аргіїема, 60, ) строкову заборгованость по основному боргу кредиту у сумі 127 527 227,15 грн.; прострочену заборгованість по основному боргу кредиту у сумі 160 000 000,00 грн.; строкову заборгованість по відсоткам у сумі 8 840 655,57 грн.; прострочену заборгованість по відсоткам у сумі 117 031 122,23 грн.; пеню за прострочення заборгованість по основному боргу кредиту, відсоткам у сумі 21 195 272,63 грн. та судовий збір в розмірі 206 700,00 грн.

3. В іншій частині позову - відмовити

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.03.2017 р.

Суддя О.С. Мацко