ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р.Справа № 915/737/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Лисенко В.А.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 1682 від 27.10.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 4-4-1-19/126 від 09.12.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт

на рішення господарського суду Миколаївської області від 31 жовтня 2016 року

у справі № 915/737/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця

до Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт

про стягнення плати в сумі 18 277,46 грн. за охорону вантажу по станції призначення Миколаїв-Вантажний

В С Т А Н О В И В :

06.07.2016 року Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (далі по тексту позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт (далі по тексту відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 18 277,46 грн. плати за охорону вантажу по станції призначення Миколаїв-Вантажний та витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані затримкою вагонів з вантажем метал, які простояли на станції призначення Миколаїв-Вантажний Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці із-за неприйняття вантажу відповідачем, на підставі чого складені Акти загальної форми та нарахований збір за охорону вагонів у загальній сумі 15 231,22 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 року (суддя Фролов В.Д.) позов задоволений. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт (вул. Проектна, 1, м. Миколаїв, 54058, код 37974053) на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012, код 40081200) грошових коштів в сумі 18 277 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят сім) грн. 46 коп., а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Такий висновок суду мотивований тим, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що нарахування позивачем збору за охорону перевезеного вантажу за накладними є правомірним та обґрунтованими у відповідності до норм чинного законодавства.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення господарського суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, у звязку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За твердженням апелянта, між сторонами відсутні договірні відносини щодо охорони вантажу шляхом супроводження вантажу, у звязку з чим місцевим господарським судом були порушені вимоги ч.1 ст.43 ГПК України.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 1005 від 21.12.2016 року призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з припиненням повноважень судді-учасника колегії ОСОБА_3 з 20.12.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Разюк Г.П., Лисенко В.А., керуючись ст. ст. 86, 98 Господарського процесуального кодексу України, 22.12.2016 прийняла до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт до свого провадження.

Представником позивача через канцелярію суду були надані відзив на апеляційну скаргу та письмові пояснення, відповідно до яких представник в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим та відповідаючим матеріалам справи.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.03.2012 між Одеською залізницею (далі Залізниця) та ПАТ Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт (далі підприємство) був укладений Договір № 1401316 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуг (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги (а.с.94-96).

Згідно п. 5.1 Договору, у разі настання обставин, через які одна із сторін не могла повністю або частково виконати зобовязання за цим договором (явища стихійного характеру, воєнні дії тощо), строк виконання договору відкладається на час дії цих обставин. Сторона, яка не може виконувати зобовязання за цим Договором через форс мажорні обставини, повинна терміново повідомити про це іншу сторону (п. 5.2 Договору).

24.08.2012 між Одеською залізницею та ПрАТ Київ Дніпровське МППЗТ було укладено Договір про експлуатацію залізничної підїзної колії № ДН-4/100, відповідно до пункту 1 якого визначено, що згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується підїзна колія, яка належить ПрАТ Київ Дніпровське МППЗТ, та примикає стрілкою № 60 до колії № 32 станції ОСОБА_3 Вантажний Одеської залізниці і яка обслуговується локомотивом ПрАТ Київ Дніпровське МППЗТ. Межою підїзної колії є знак Межа підїзної колії, який встановлено біля ізолюючого стику світлофору М-76 (а.с.47-48).

Відповідно до пунктів 5 Договору № ДН-4/100, повідомлення про подачу вагонів передається по телефону за 2 години до подачі вагонів на колії сортувального парка, колії 11 або 15, 16 відправного парку станції ОСОБА_3 Вантажний.

Згідно п. 6 Договору № ДН-4/100, вагони для підїзної колії подаються локомотивом залізниці на колії сортувального парку, колії 11 або 15, 16 відправного парку станції ОСОБА_3 Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера станції. Здавання вагонів провадиться на коліях сортувального парку, колії 11 або 15, 16 відправного парку станції ОСОБА_3 Вантажний. Подальший рух вагонів виконується локомотивом ПрАТ Київ Дніпровське МППЗТ.

Згідно абз. 3 пункту 11 Договору, час перебування вагонів на підїздній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні Залізниці. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від власника колії або його контрагента складається акт загальної форми. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Загальний час, за який вноситься підприємством плата за користування вагонами включає час затримки з вини власника колії або його контрагентів та час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні.

У відповідності до п. 14 Договору, за умовами цього договору вагони подаються зокрема філії ПАТ Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт.

Пунктом 16 Договору встановлено, що підприємство сплачує залізниці плату:

- за користування вагонами (контейнерами) - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом;

- за маневрову роботу з вагонами, які надійшли на адресу Власника колії згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом;

- інші збори і плати згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом та вільних тарифів.

Відповідно до п.21 договору, цей договір укладений терміном на 5 років з 02.10.2012 року по 01.10.2017 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2016 року на станцію Миколаїв-Вантажне на адресу відповідача прибули вагони з вантажем метал за наступними накладними: № 47922893, №47922919, №47922927, №47922935, №47968151, №47968144, №47991625, у графі 49 яких внесено запис Охорона залізниці.

На станції призначення Миколаїв-Вантажне працівниками були складені Акти загальної форми про початок затримки вагонів (форма ГУ-23) № 1688 від 04.01.2016, №1735 від 06.01.2016, №1769 від 06.01.2016 та акти загальної форми №88, 94 від 06.01.2016 про затримку стрілка ВОХР відносно вагонів № 61633988, 57601601,61632808, 55786230, 53153318, 53069340, 56068307., у звязку з несвоєчасним вивезенням вагонів із колій (а.с.21-24). Зазначені акти були підписані відповідачем без зауважень.

Крім того складені акти загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника (форма ГУ-23) №70 від 04.01.2016 та №87, 93 від 06.01.2016.

Зазначені акти загальної форми ГУ-23, про затримку вагонів із вантажем, які підлягають охороні, з причини невиконання переробної спроможності, за накопичувальною карткою № 11010042 від 11.01.2016 позивачем нарахована відповідачеві плата за охорону вантажу у розмірі 15 231 грн. 22 коп. (без урахування ПДВ).

Вищезазначені накопичувальні картки були підписані представником відповідача з обмовкою Между АСК Укрричфлот и Одесской ж/д отсутствуют договор отношения на предоставление дополнительных услуг ВОХР. ФИФП заявку на предоставление дополнительных услуг не направляли п/вагоны сотрудник. ВОХР уполномоченными предст. АСК Укрричфлот не передавать.

Враховуючи вищевикладене, позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт плати за охорону вантажу по станції призначення Миколаїв-Вантажний у розмірі 18 277 грн. 46 коп. (заборгованість в сумі 15 231 грн. 22 коп. та 20 % ПДВ в сумі 3 046 грн. 24 коп.).

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця та вважає, що доводи, заперечення і вимоги Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України. Охорона вантажів і об'єктів залізничного транспорту, нагляд за дотриманням вимог пожежної безпеки, ліквідація пожеж на залізничному транспорті загального користування, розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень здійснюються відомчою воєнізованою охороною АТ «Укрзалізниця».

За супроводження та охорону вантажів особовим складом і засобами відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті стягується окрема плата (постанова Кабінету Міністрів України «Про забезпечення охорони вантажів, що перевозяться залізничним транспортом» від 22.02.1994 р. № 106).

Відповідні положення містяться й у п. 27 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, зареєстрованих Міністерством юстиції України від 24.11.2000 р. за № 861/5082. Також згаданою нормою визначено, що рішення про те, хто буде супроводжувати вантаж, воєнізована охорона залізниці чи провідник відправника, приймається відправником. У разі супроводження вантажу під час перевезення провідником відправника (одержувача) плата за охорону не справляється.

Наказом Міністерства транспорту України від 20.01.1997 р. № 18 «Про охорону і супроводження вантажів, що перевозяться залізничним транспортом України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1997 р. за № 36/1840, встановлений Перелік вантажів, які повинні супроводжуватися особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування залізницями України.

Тарифи за охорону та супроводження вантажів особовим складом і засобами відомчої воєнізованої охорони залізничного транспорту України визначені пунктом 31 Розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 26.03.2009 р. № 317.

Плата за охорону та супроводження вантажів, що підлягають обов'язковій охороні силами відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті, визначається за тарифами, наведеними в табл. 3, за тарифну відстань. У перевізних документах робиться відмітка «Охорона залізниці». Плата за охорону і супроводження нараховується кожному відправнику (одержувачу, експедитору) окремо («Охрана железной дороги») (п. 31.1 Збірника від 26.03.2009 р. № 317). Крім того, обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначені Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457.

За змістом ч. 1 п. 46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами зберігання вантажів.

У відповідності до пункту 8 Розділу ІІІ Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктом 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, передбачено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.1999 № 113).

Згідно з пунктом 3 Правил складання актів, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Матеріалами справи підтверджується, що у січні 2016 року на станцію Миколаїв-Вантажне на адресу відповідача прибули вагони з вантажем метал за наступними накладними: № 47922893, №47922919, №47922927, №47922935, №47968151, №47968144, №47991625, у графі 49 яких внесено запис Охорона залізниці. Підставами складання актів загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника (форма ГУ-23) є затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, із зазначенням часу затримки вагонів. Зазначені акти підписані представником відповідача.

Акти були підписані представниками станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці та Миколаївського річкового порту.

Зазначені дані були внесені до накопичувальних карток зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов'язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу), які були підписані представником відповідача з обмовкою Между АСК Укрричфлот и Одесской ж/д отсутствуют договор отношения на предоставление дополнительных услуг ВОХР. ФИФП заявку на предоставление дополнительных услуг не направляли п/вагоны сотрудник. ВОХР уполномоченными предст. АСК Укрричфлот не передавать..

Посилання Миколаївського річкового порту на відсутність договірних правовідносин щодо охорони, як на підставу для відмови у задоволені позовних вимог, колегія суддів вважає неспроможними.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з актів цивільного законодавства.

Статтею 14 названого Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Нормативними актами, зокрема, статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення охорони вантажів, що перевозяться залізничним транспортом» від 22.02.1994 р. № 106, Переліком вантажів, які повинні супроводжуватися особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування залізницями України, пунктом 31 Розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 26.03.2009 р. № 317, визначене обовязкове супроводження ВОХР та охорону певних вантажів, та встановлено, що плата за це нараховується кожному відправнику (одержувачу, експедитору) окремо.

Згідно до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки.

Факти затримки вантажу і здійснення охорони встановлені на підставі досліджених матеріалів справи, тоді як відповідачем не доведені обставини, з якими пов'язується звільнення від сплати за охорону залізниці) згідно до п. 27 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року.

Як вірно було встановлено місцевим господарським судом, Акти загальної форми, які покладено в підставу позову, підписані представником відповідача з обмовкою. Порядок подачі вагонів на підїзну колію встановлений пунктом 5 даного договору. Пунктом 5 договору встановлено, що повідомлення про подачу вагонів передається по телефону за 2 години до подачі вагонів на колії сортувального парка, колії 11 або 15, 16 відправного парку станції ОСОБА_3 Вантажний.

Матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного вивезення вагонів з вантажем.

Колегія суддів не погоджується з твердженням Миколаївського річкового порту про те, що позивачем не обґрунтовані підстави покладення відповідальності саме на відповідача, оскільки згідно до п. 31.1 Збірника тарифів від 26.03.2009 р. № 317 передбачений обовязок плати альтернативно, тобто зобовязаними особами можуть бути як відправник, так і одержувач.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 року по справі № 915/737/166 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від „31 жовтня 2016 року по справі № 915/737/16 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „06 березня 2017 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя В.А. Лисенко