ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 р. Справа № 917/929/16

за позовом Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул. Зигіна, 1, м. Полтава, Полтавська область,36000

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,37500

про стягнення 34 000 грн., в т.ч. 17 000 грн. штрафу та 17 000 грн. пені

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 09.02.2017 року:

від позивача: Дикань О.М. дов. №02/2385 від 15.06.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3, ордер №0138 від 26.07.2016 року.

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 28.02.2017 року:

від позивача: Дикань О.М. дов. №02/2385 від 15.06.2016р.

від відповідача: ОСОБА_1, серія паспорта НОМЕР_2, виданий Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області 20.10.1998 року; ОСОБА_3, ордер №0138 від 26.07.2016 року.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 09.02.2017 року на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 28.02.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату складення повного рішення.

Обставини справи: розглядається позовна заява про стягнення 34 000 грн., з яких штраф у розмірі 17000 грн. та пеня у розмірі 17000 грн., визначені за рішенням позивача від 03.09.2015 р. № 02/131-рш у справі № 02-01-50/86-2015.

26.07.2016 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної справи №917/1157/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02/131-рш від 03.09.2015р. по справі №02-01-50/86-2015 "про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на автомобільних перевізників" в частині що стосується ФОП ОСОБА_1 До клопотання відповідач додав копію ухвали господарського суду Полтавської області від 22.07.2016 р. про порушення провадження у справі №917/1157/16, копію договору про надання правової допомоги, ордер на надання правової допомоги та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (арк. с. 38-44).

Суд ухвалою від 28.07.2016 року зупинив провадження у справі №917/929/16 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №917/1157/16, що розглядається господарським судом Полтавської області (арк. с. 47).

12.01.2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у даній справі в зв'язку з тим, що ухвалою від 10.10.2016 року позовну заяву у справі № 917/1157/16 залишено без розгляду (арк. с. 51-52).

Суд ухвалою від 16.01.2017 року поновив провадження у справі та призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 09.02.2017 року (арк. с. 55).

08.02.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.09.2015 р. № 02/131-рш у справі № 02-01-50/86-2015, яке є підставою для подачі даного позову, скасовано рішенням Антимонопольного комітету України (м. Київ) № 573-р від 29 грудня 2016 року «Про перевірку рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.09.2015 р. № 02/131-рш у справі № 02-01-50/86-2015». До відзиву відповідачем додано копію рішення Антимонопольного комітету України (м. Київ) № 573-р від 29 грудня 2016 року (арк. с. 62-72).

Також від відповідача надійшло клопотання про включення до складу судових витрат, понесених відповідачем, витрат на правову допомогу адвоката по даній справі в сумі 4000,00 грн. (арк. с. 58-59). До клопотання відповідачем додано копію розрахунку вартості послуг та квитанцію від 07.02.2017 року (арк. с. 60-61).

Представник позивача усно просив суд припинити провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмет спору.

Суд відмовляє у задоволенні даного клопотання, оскільки господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

В даному випадку предметом спору є стягнення є штрафу у розмірі 17000 грн. та пені у розмірі 17000 грн., визначені за рішенням позивача від 03.09.2015 р. № 02/131-рш у справі № 02-01-50/86-2015. При цьому позивач не відмовився від своїх позовних вимог, відповідач їх не сплатив суму позову, отже предмет спору існує. Саме по собі скасування акту позивача не є підставою вважати відсутність предмету спору, оскільки він є іншим (стягнення коштів).

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та підтримав своє клопотання про включення до складу судових витрат витрати на правову допомогу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного Комітету України (позивач) по справі № 02-01-50/86-2015 було прийняте рішення від 03.09.15 № 02/131-рш про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на автомобільних перевізників, зокрема на фізичну особа - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) (арк. с. 8-21).

Пунктом першим резолютивної частини рішення визнано дії автомобільних перевізників, зокрема і ФОП ОСОБА_1 щодо застосування після набуття законної сили розпорядження голови Полтавської ОДА від 20.04.15 № 187 однакового тарифу за 1 км проїзду пасажира наприміських автобусних маршрутах загального користування в звичайному режимі руху у розмірі 0,45 грн. без його економічного обґрунтування, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50 та частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій шляхом вчинення суб'єктами господарювання схожих дій на ринку надання послуг з перевезення пасажирів у звичайному режимі руху на приміських автобусних маршрутах загального користування, які призвели до обмеження конкуренції без об'єктивних причин для вчинення таких дій.

Пунктом другим резолютивної частини рішення накладено на відповідача штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Як вказує позивач, зазначене рішення ним було направлено супровідним листом від 08.09.2015 року за №02/43 64 на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців -37500, АДРЕСА_2. Проте повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №649 від 11.09.2015 року разом з конвертом було повернуто до територіального відділення з відміткою відділення поштового зв'язку - "за закінченням терміну зберігання".

У зв'язку з неможливістю вручення рішення від 03.09.2015 року № 02/131-рш відповідачу на лист територіального відділення від 06.11.2015 року за № 02/5234 у Всеукраїнській громадсько-політичній газеті "Зоря Полтавщини" 17.11.2015 року у випуску №№ 175-176 (22705 - 22706) на сторінці 5 було опубліковано повідомлення про прийняття адміністративною колегією територіального відділення вищезазначеного рішення. Отже, рішення від 03.09.2015 року № 02/131-рш є таким, що вручене відповідачу 27.11.2015 року.

Згідно із ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. У разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

За твердженням позивача, встановлений ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячний строк протягом якого відповідач мав сплатити штраф за рішенням АМК, минув 27.01.2016 року.

Оскільки сума штрафу відповідачем сплачена не була, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми штрафу. Крім суми штрафу, позивачем нараховано відповідачу пеню за період з 28.01.2016 року по 03.06.2016 року в сумі 32640,00 грн., а з урахуванням положень ч.5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 17000,00 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об'єднання, суб'єктів господарювання за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

За рішенням позивача від 03.09.2015р. № 02/131-рш було визнано дії відповідача порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 ст. 50 та ч.3 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій. За порушення вказаного законодавства на відповідача було накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.

Проте, рішенням Антимонопольного комітету України від 29.12.2016р. № 573-р вказані обставини були спростовані та встановлено, що висновок адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо визначення дій відповідача антиконкурентними узгодженими діями не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на приписах законодавства; рішення позивача від 03.09.2015р. № 02/131-рш прийнято при недоведенні обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; неправильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на вказане Антимонопольний комітет України скасував рішення Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.09.2015р. № 02/131-рш в повному обсязі та припинив провадження по справі № 02-01-50/86-2015.

Тому, у зв'язку зі скасуванням рішення Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.09.2015р № 02/131-рш, та встановленням рішенням Антимонопольного комітету України від 29.12.2016р. № 573-р відсутності порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, у відповідача відсутній обов'язок щодо сплати штрафу.

Як наслідок, відсутні підстави для нарахування пені за несплату вказаного штрафу.

Отже, вимоги позивача про стягнення штрафу та пені є необґрунтованими.

Крім того, відповідач просить стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката в розмірі 4000,00 грн.

Згідно зі ст. 44 ГПК України судові витрати складаються, зокрема, з сум, що підлягають сплаті за оплату послуг адвоката.

Положеннями ч. 3 ст. 48 та ч. 5 ст. 49 ГПК України встановлено, що витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Судом встановлено, що 11.07.2016 року між Фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) з однієї сторони, та адвокатом ОСОБА_3 (виконавець) з другої сторони, було укладено договір про надання правової допомоги (арк. с. 41), за умовами якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов'язання надавати юридичне супроводження в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та відповідними додатками до нього, а замовник зобов'язався оплатити надані послуги у порядку та строки обумовлені сторонами (п. 1.1. договору).

Крім того, в підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 4000,00 грн. до матеріалів справи долучено: ордер на надання правової допомоги №0138 від 26.07.2016 рок, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 578 від 28.02.2008 на ім'я ОСОБА_3, копію квитанції від 07.02.2017 на суму 4000,00 грн. (арк. с. 42-43,61).

Поряд із цим, при вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована критерії об'єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

Ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п.6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", вирішуючи питання про розподіл судових витрат господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову; у зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, у п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, у п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 та у п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З наданого відповідачем розрахунку вартості послуг адвоката (арк. с. 60) вбачається, що адвокатом надано відповідачу наступну правову допомогу:

- дослідження матеріалів Рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - 1160 грн.;

- підготовка клопотань та відзиву на позовну заяву та подача їх до Господарського суду Полтавської області - 1160 грн.;

- ознайомлення з матеріалами господарської справи в суді - 580 грн.;

- представництво інтересів позивача в судових засіданнях в суді першої інстанції - 1100 грн.

Оцінивши надані позивачем в підтвердження наданих послуг адвоката документи, співрозмірність наданих послуг (на суму 4000,00 грн.) та предмет і ціну позову, беручи до уваги гіпотетичний час на підготовку матеріалів до судового розгляду, невисоку складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, якість підготовки відзиву (вже після скасування рішення позивача) та клопотань, суд дійшов висновку, що сплачені відповідачем витрати позивача на правову допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн. по даній справі, є неспіврозмірними об'єму отриманих юридичних послуг, тобто явно завищеними, та, відповідно, підлягають відшкодуванню останньому за рахунок позивача частково - в сумі 2000,00 грн.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позовних вимог Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відмовити.

2. Стягнути з Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вул. Зигіна, 1, м. Полтава, Полтавська область,36000, ідентифікаційний код 21076316) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,37500, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 2000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.03.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією