ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 914/1864/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Грек Б.М.,
Вовк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2016 у справі № 914/1864/16 господарського суду Львівської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Львівобленерго"
доЛьвівського комунального підприємства "Львівелектротранс"
простягнення 114 886, 63 грн.,
за участю представників

позивача: Деленка Б.В.,

відповідача: не з'явились,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство "Львівобленерго" звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" про стягнення 32 275,15 грн. пені, 5 567,11 грн. 3% річних та 77 044, 37 грн. інфляційних втрат за договором про постачання електричної енергії № 90231/179/1 від 16.07.2009.

Позивачем 30.09.2016 подано до господарського суду Львівської області заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача 57 882, 51 грн. пені, 5 567,11 грн. 3% річних та 77 044, 37 грн. інфляційних втрат. Проте господарським судом Львівської області у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог відмовлено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 04.10.2016, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 441, 31 грн. інфляційних втрат та 2 504, 03 грн. 3% річних. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між відкритим акціонерним товариством "Львівобленерго" (перейменоване у публічне акціонерне товариство "Львівобленерго") (постачальником) та Львівським комунальним підприємством "Львівелектротранс" (споживачем) 16.07.2009 укладено договір про постачання електричної енергії № 9023/179/1, відповідно до п. 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.4 договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 "Порядок розрахунків" та № 9 "Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії", а також здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 7а (7б) "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Пунктом 4 додатку № 2 до договору передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту упродовж розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Відповідно до п. 6 вказаного додатку рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

На виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги з постачання активної електричної енергії в період протягом квітня-грудня 2015 року та січня-березня 2016 року і перетікання реактивної електричної енергії в період протягом квітня-травня 2015 року.

Позивач стверджує, що відповідач за поставлену електричну енергію розраховувався із порушенням строків, передбачених договором, у зв'язку з чим і подано даний позов.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до спільних протокольних рішень заборгованість відповідача за спожиту електроенергію (активну) перед позивачем за період квітень-грудень 2015 року та січень-березень 2016 року погашено за рахунок коштів загального фонду державного бюджету. Водночас встановлено прострочення договірного зобов'язання відповідачем, яке було допущено поза межами спільних протокольних рішень, а тому з урахуванням періоду, що не охоплюється зазначеними протокольними рішеннями, з відповідача стягнуто на користь позивача 441, 31 грн. інфляційних втрат та 2 504, 03 грн. 3% річних.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" між Головним управлінням державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради, Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, ЛКП "Львівелектротранс", енергопостачальною компанією ПАТ "Львівобленерго" та ДП "Енергоринок" були підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/625 від 17.02.2015 на суму 2 000 000 грн. за лютий 2015 року, № 20/1014 від 18.03.2015 на суму 960 000 грн. за березень 2015 року, № 20/1493 від 20.04.2015 на суму 1 050 000 грн. за квітень 2015 року, № 20/1852 від 19.05.2015 на суму 1 500 000 грн. за травень 2015 року, № 20/2156 від 16.06.2015 на суму 1 200 000 грн. за червень 2015 року, № 20/2655 від 17.07.2015 на суму 1 200 000 грн. за липень 2015 року, № 20/3068 від 19.08.2015 на суму 1 200 000 грн. за серпень 2015 року, № 20/3437 від 18.09.2015 на суму 1 200 000 грн. за вересень 2015 року, № 20/3783 від 19.10.2015 на суму 1 200 000 грн. за жовтень 2015 року та № 20/4218 від 18.11.2015 на суму 1 200 000 грн. за листопад 2015 року.

Пунктами 4 протокольних рішень передбачено порядок розрахунків за спільними протокольними рішеннями. Так, зокрема, Львівське комунальне підприємство "Львівелектротранс" перераховує публічному акціонерному товариству "Львівобленерго" грошові кошти за фактично спожиту електроенергію з записом у графі "призначення платежу": "Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Електроенергія" фактично спожита у певному місяці 2015 року".

Згідно з п. 5 спільних протокольних рішень усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Спільні протокольні рішення укладались на загальну суму, у склад якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення і погоджені його сторонами та скріплені печатками сторін.

Факт здійснення оплати за вказаними спільними протокольними рішеннями підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували, що шляхом підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електричну енергію сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за електроенергію, поставлену відповідно до договору № 90231/179/1 від 16.07.2009, а тому відсутні правові підстави для стягнення пені, інфляційних та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, строк оплати якої змінений спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків. Така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України наведеним, зокрема, у постановах від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14 та від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, який згідно зі ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Водночас місцевим господарським судом встановлено прострочення договірного зобов'язання відповідачем, яке було допущено поза межами спільних протокольних рішень. Так, згідно зі здійсненим перерахунком, з урахування періоду, що не охоплюється протокольними рішеннями, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 441, 31 грн. інфляційних втрат та 2 504, 03 грн. 3% річних. Що стосується вимоги про стягнення 155, 45 грн. пені за реактивну електроенергію за період березень-квітень 2015 року, нараховану відповідно до п. 4.2.1 договору, у задоволенні цієї вимоги правомірно відмовлено судами у зв'язку зі спливом позовної давності відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, про застосування якої заявлено відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішень господарських судів у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого та апеляційного господарських судів.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 - без змін.

Головуючий суддя Могил С.К.
Судді: Грек Б.М. Вовк І.В.