КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа№ 52/159

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників:

позивача: Довгалюк А.В., довіреність № 648 від 30.12.2016,

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2016

у справі №52/159 (суддя Чебикіна С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація-103 Голосіївського району"

про стягнення 2984056,04 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація-103 Голосіївського району" про стягнення 2984056,30 грн основного боргу у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язання за договором №06439/2-01 від 14.03.2006 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі за період з травня 2005 року по березень 2008 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району" на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерна компанія "Київводоканал" 893598 (вісімсот дев'яносто три тисячі п'ятсот дев'яносто вісім) грн 89 коп. основного боргу, 7650 (сім тисяч шістсот п'ятдесят) грн 00 коп. державного мита та 35 (тридцять п'ять) грн 40 коп. витрат на сплату інформаційного-технічного забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2016 у справі №52/159 в частині відмови стягнення з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 2090457,15 грн основного боргу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов в частині стягнення 2090457,15 грн основного боргу задовольнити.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 у справі №52/159 - без змін.

ПАТ "АК"Київводоканал" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просило рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 2090457,15 грн боргу та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 1, 19, 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", статей 1, 22, 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №65 від 01.07.1994, статей 42, 33, 43, 84, 91, 93, 94, 101, 103, 104 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 у справі №52/159 Господарського суду міста Києва скасовано, справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду. Касаційну скаргу задоволено частково.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2017 для розгляду справи №52/159 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" було сформовано колегію суддів під головуванням судді Андрієнка В.В., суддів Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" було прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 31.01.2017.

30.01.2017 до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) КАГС від скаржника надійшли пояснення з урахуванням постанови ВГСУ від 20.12.2016 у справі №52/159.

В судове засідання, яке відбулось 31.01.2017 не з'явився представник відповідача, розгляд справ було відкладено на 21.02.2017.

21.02.2017 в судове засідання не з'явився представник відповідача, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення, встановила наступне.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

14.03.2006 між ВАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" (правонаступником якого є ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал") - постачальником та КП "ЖЕО-103" Голосіївської районної в м. Києві ради (правонаступником якого є КП "Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району") - абонентом був укладений договір № 06439/2-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002, а також дотримуватися норм визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно з пунктом 1.4 постачальник забезпечує якість питної води відповідно до ГОСТ2874-82 "Вода питна".

Пунктом 2.2.1 договору передбачено, що постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у 10-тиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента (пункт 2.2.2 Договору).

У разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акта. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (пункти 2.2.3, 2.2.4).

Відповідно на підставі укладеного між сторонами договору відповідачу було відкрито особовий рахунок та присвоєно код 1-1378, за яким здійснюється розрахунок оплати послуг з водопостачання та водовідведення.

Крім того, позивач відкрив відповідачу другий додатковий рахунок та присвоїв код 1-51378 (для забезпечення потреб житлового фонду у гарячій воді).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога ПАТ "АК"Київводоканал" про стягнення з КП "Житлово-експлуатаційна організація-103 Голосіївського району" 2984056,30 грн заборгованості за період з травня 2005 року до березня 2008 року за договором №06439/2-01 від 14.03.2006 на постачання питної води та приймання стічних вод.

Як було встановлено судом, що вказана сума заборгованості складається з: 674959,49 грн - борг по коду 1-1378 станом на 01.05.2005, 992604,13 грн - борг за послуги з водопостачання та водовідведення по коду 1-1378 для потреб холодного водопостачання за період з травня 2005 року по квітень 2008 року та 1316492,42 грн - борг за послуги з водопостачання та водовідведення по коду 1-51378 для потреб гарячого водопостачання.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частина 2 статті 617 ЦК України та частина 2 статті 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

В силу ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В судовому засіданні в суді першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно з пунктом 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.3 та п. 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.3 та п. 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено вище, складовою частиною позовних вимог про стягнення боргу і оплати послуг водопостачання є вимога про оплату послуг з гарячого водопостачання.

Отже, щодо заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення 992604,13 грн - боргу за послуги з водопостачання та водовідведення по коду 1-1378 для потреб холодного водопостачання за період з травня 2005 року по квітень 2008 року та заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності до вказаних вимог колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково сплачувалась заборгованість, яка виникла за період з травня 2005 року по жовтень 2005 року; тобто відповідачем було вчинено дії, якими було визнано наявність боргу за період з травня 2005 року по жовтень 2005 року, а тому відбулося переривання строку позовної давності, в зв'язку з чим строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з травня 2005 року по жовтень 2005 року переривався і не був пропущений при поданні даного позову.

Поясненнями позивача, наявними в матеріалах справи копіями платіжних вимог-доручень за період з травня 2005 року по квітень 2008 року, довідкою позивача, підтверджується факт надання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення позивачем відповідачу по коду 1-1378 протягом вказаного періоду за вищевказаним договором на суму 6143804,46 грн.

В матеріалах справи містяться докази часткової оплати наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення позивачем відповідачу по коду 1-1378 протягом вказаного періоду.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №06439/2-01 від 14.03.2006 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, укладеного між ними. На підставі вказаного договору відповідачу відкрито особовий рахунок та присвоєно код 1-1378, за яким здійснюється розрахунок оплати послуг з водопостачання та водовідведення.

Також позивачем відкрито відповідачу другий додатковий рахунок та присвоєно код 1-51378, за яким здійснюється розрахунок оплати послуг з постачання питної води, що йде на підігрів.

Як було зазначено в рішенні суду першої інстанції, що договором №06439/2-01 від 14.03.2006 не передбачено надання послуг постачання питної води, що використовується на підігрів гарячої води, договором №06439/2-01 від 14.03.2006 не регулюються відносини сторін з приводу постачання відповідачеві питної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості, а інші договори, які б регулювали відносини між сторонами щодо постачання води, яка йде на підігрів, в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що обов'язок відповідача оплачувати обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання за спірний період відсутній, включення позивачем до суми заборгованості оплати послуг з постачання холодної питної води на підігрів (код 1-51378) в сумі 1316492,42 грн не ґрунтується на договорі.

Однак, колегія суддів звертає увагу на наступне.

В постанові ВГСУ від 20.12.2016 було зазначено, що направляючи справу на новий розгляд судом було зазначено, що як вбачається з матеріалів справи (і на цьому також наголошував позивач при розгляді спору) позивачем було заявлено до стягнення, окрім іншого, 1316492,42 грн боргу за послуги з водопостачання і водовідведення по коду 1-51378 (тобто як за постачання води, що йшла на підігрів, так і відведення стоків гарячої води). Ухвалюючи постанову у справі, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що за даним кодом обліковується водопостачання та водовідведення питної води, що йде на підігрів, не здійснив розмежування вказаної суми заборгованості, не дослідив та не перевірив наявності чи навпаки відсутності заборгованості за вказані послуги з водовідведення гарячої води, її розмір та підстави нарахування.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з приписами статей 16, 19 названого Закону порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

В силу приписів частини 2 статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими Наказом Держжитлокомунгосп від 01.07.1994 № 65 (які були чинними на момент укладення договору та діяли у спірному періоді) запроваджено порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначають взаємовідносини між об'єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційного господарства або іншими експлуатаційними організаціями, комбінатами комунальних підприємств та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України. Згідно з пунктами 1.3, 12.2 цих Правил абонентами, які користуються послугами водоканалу можуть бути підприємства на які відкрито особовий рахунок і які перебувають з водоканалом у договірних відносинах. Для оформлення договору або особового рахунку (абонентської картки) абоненти подають до водоканалу заяву та розрахунок-заявку на потрібну кількість води для кожного вводу, акт межобслуговування та схему зовнішніх мереж з прив'язкою до місцевості.

Пунктом 4.1 Правил передбачалося, що абоненти, які приєднані або мають бажання приєднатися до систем комунального водопостачання і водовідведення, повинні мати необхідні прилади обліку для розрахунків з водоканалом за відпущену їм воду і прийняті стічні води.

Поряд з цим, згідно з пунктом 12.3 названих Правил розрахунки за воду здійснюються в такому порядку і в такі строки, зокрема, з житлово-експлуатаційними організаціями та ЖЕК - один раз на місяць, у тому числі за холодну воду, що йде на гаряче водопостачання.

Проте наведені положення законодавства, як і відповідні доводи позивача, не були враховані судом апеляційної інстанції під час розгляду справи, правова оцінка їм, в порушення норм процесуального права, судом не надавалася.

Поза тим, відповідно до пункту 1.4 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів Україні, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002, стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання, зокрема, гарячого водопостачання.

При цьому в пункті 1.2 цих Правил визначено, що вони розповсюджуються на водоканали і підприємства.

Пунктом 2.4 Правил передбачено, що підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктами 2.1.1, 2.1.4 договору сторони передбачили, що облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом; кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Відповідно до пунктів 3.1.2, 3.3.5 договору постачальник, окрім іншого, зобов'язаний приймати від абонента стічні води на умовах цього договору, визначати у строки, встановлені графіком обслуговування лічильників абонента, кількість наданої абоненту води та прийнятих від нього стоків в міську каналізаційне мережу, а абонент, в свою чергу, зобов'язаний сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Позивачем зазначалось, що розрахунки за надані послуги з водопостачання та водовідведення (з кінцевим споживачем - населенням), здійснюються відповідачем через транзитний рахунок Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (далі - КП «ГІОЦ»). Зведені відомості розщеплення сплат КП «ГІОЦ» (копії наявні в матеріалах справи) передбачають три види призначення платежу: «холодна вода», «водовідведення гарячої води», «вода для підігріву» і при надходженні коштів на розрахунковий рахунок позивача, кошти зараховуються в рахунок сплати за надані послуги відповідно до зазначеного призначення платежу.

Крім цього позивач звертав увагу суду, що таке розщеплення платежів КП «ГІОЦ» здійснював на підставі договору укладеного з КП «ЖЕ0-103» на виконання робіт по обробці та розчепленню платежів споживачів житлово-комунальних послуг на складові по видам житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою управління НБУ від 21.01.2004 № 22, реквізит «призначення платежу» заповнюються платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Відповідальність за правильність платежу покладається на платника.

В постанові ВГС України від 20.12.2016 у даній справі судом також було зазначено, що в порушення приписів процесуального законодавства, судом не було відхилено та не спростовано доводи позивача щодо безпідставної зміни судом призначення платежів, зарахувавши проведені платежі за холодну воду, яка йде на виготовлення гарячої води, в рахунок оплати передбачених договором послуг з постачання питної (холодної) води, відведення її стоків; що зміна цільового призначення платежу, зазначеного у платіжних документах, суперечить нормам Закону України "Про бухгалтерський облік та бухгалтерську звітність України", Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, Інструкції про безготівкові рахунки України в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ від 21.04.2004 №22, статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, саме платник КП «ЖЕО-ІОЗ» відповідає за дані, що зазначені в реквізитах платіжного доручення «призначення платежу» і він перерахував вказані кошти, відповідно до відомостей КП «ГІОЦ» за кодом 1-51378 в рахунок сплати за холодну воду, що використовується для підігріву.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 21.08.2012 у справі № 5011-67/3006-2012, від 15.01.2013 у справі № 5011-22/10286-2012 та від 03.04.2013 у справі № 5011-16/11467-2012, визнавши дії господарських судів щодо зарахування коштів, сплачених за питну воду, що використовується для підігріву, в оплату за постачання питної води та водовідведення такими, що суперечить нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та бухгалтерську звітність України», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, Інструкції про безготівкові рахунки України в національній валюті, та скасувавши відповідні рішення та постанови судів попередніх інстанцій, що призвело до скасування відповідних рішень та постанов судів попередніх інстанцій.

У постанові від 13.10.2015 № 910/24629/13 Вищий господарський суд зазначає, що наявне самостійне зарахування судом вартості послуг з постачання холодної води для її підігріву, яка була фактично сплачена відповідачем, у рахунок погашення заборгованості за передбачені договором інші послуги, яке (зарахування) мотивоване неправильним тлумаченням змісту ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та умов договору, є порушенням приписів п.2 ст.83 ГПК України шляхом безпідставного виходу за межі заявлених позовних вимог. Більше того, така неправомірна зміна цільового призначення платежу, зазначеного у платіжних документах, суперечить нормам Закону України "Про бухгалтерський облік та бухгалтерську звітність України", Положенню "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", Інструкції "Про безготівкові рахунки України в національній валюті".

З огляду на викладені обставини судом першої інстанції було помилково зараховано 99 005,24 грн (оплати з призначенням платежу за кодом 1-51378) в рахунок погашення заборгованості за кодом 1-1378 - по якому обліковується водопостачання та водовідведення питної холодної води у розмірі 992 604,13 грн, що призвело до штучного зменшення суми боргу та стягнення її частково в розмірі 893 598,89 грн.

Також, Вищий господарський суд України у постанові від 20.12.2016 зазначив про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин п. 12.3 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспа від 01.07.1994 № 65 (далі - Правила № 65), при стягненні 1 316 492,42 грн.

У відповідності до п. 5.3 Договору від 14.03.2006 № 06439/2-01, укладеного між ПАТ «АК «Київводоканал» та КП «ЖЕО-103» всі питання не передбачені цим договором, регулюються чинним законодавством України.

Так, на момент правовідносин, що є предметом даного позову, діяли Правила № 65, пунктом 12.3 яких чітко визначено, що розрахунки за воду здійснюються з житлово-експлуатаційними організаціями та ЖБК - один раз на місяць, у тому числі за холодну воду, що йде на гаряче водопостачання.

Таким чином, на момент спірних правовідносин, у відповідності до Правил № 65 було встановлено обов'язок відповідача оплачувати вартість питної води на підігрів.

В силу вимог п.1.2. Правил № 65 їх дотримання було обов'язковим для всіх осіб, підприємств, установ, організацій, що користуються комунальними водопроводами і каналізаціями, незалежно від їхньої відомчої належності і форми власності та Водоканалу. Правилами було передбачено (п.1.4.), що Водоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та водовідведенні. Питна вода подається цілодобово або за графіком, погодженим із санітарно-епідеміологічною станцією (надалі - СЕС) відповідної території та затвердженим місцевими органами виконавчої влади.

Із змісту Правил № 65 та умов Договору, вбачається відсутність розмежування постачання холодної питної води і холодної води, яка іде на підігрів, таким чином у спірний період, що законодавством, що укладеним між сторонами Договором регулюються відносини сторін стосовно постачання питної води, якість якої відповідає вимогам чинних ДСанПІН 2.2.4-171- 10, яка постачається до будинків, включених Відповідачем до дислокації до Договору.

Відповідно до п. 12.17. Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспа від 01.07.1994 №65 розрахунки за воду, яка відпускається для централізованого гарячого водопостачання, та за відповідний обсяг стічних вод здійснюються з підприємствами, які споживають воду. Порядок взаємовідносин встановлюється Водоканалом.

Пунктом 12.3. вказаних Правил було визначено, що розрахунки за воду здійснюються з житлово-експлуатаційними організаціями та ЖЕК - один раз на місяць, у тому числі за холодну воду, що йде на гаряче водопостачання.

Положення статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» про те, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) набрали чинність 26.04.2014.

Таким чином, до правовідносин у справі № 52/159 підлягають застосуванню Правила № 65 та відповідно з КП ЖЕО-ІОЗ» на користь ПАТ «АК «Київводоканал» підлягає стягненню заборгованість, що утворилась за період з 01.05.2005 по 30.04.2008 у розмірі 1 316 492,42 грн.

Аналогічну правову позицію, про обов'язок житлово-експлуатаційних організацій відповідно до п. 12.3 Правил № 65 у вказаний період з 2005 року по червень 2008 року, оплачувати послуги з постачання питної води для підігріву, що надаються ПАТ «АК «Київводоканал», висловив Вищий господарський суд України в своїх постановах № 6/47 від 25.02.2015, № 3/392-33/287-2/110 від 29.03.2012, № 48/218-7/9 від 26.10.2010.

Беручи до уваги встановлені та викладені обставини, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 у справі № 52/159. Позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.05.2016 у справі № 52/159 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити повністю.

4.Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району" (03040, м. Київ, вул. Деміївська, буд. 33; код 26385316) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; код 03327664) 2 984 056,04 грн основного боргу, 25 500,00 грн державного мита, 118,00 витрат на сплату інформаційного-технічного забезпечення судового процесу та 28 050,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 52/159 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран