УХВАЛА

28.02.2017Справа № 910/23183/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
доПублічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» та
Приватного акціонерного товариства «Росава»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Національний банк України
простягнення 166077135 грн. 24 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Клочко О.В. - представник за довіреністю № 3-243110/994 від 16.02.2017;

від відповідача 1: Вадовський В.С. - представник за довіреністю № 383/41 від 28.12.2016

від відповідача 2: Поліщук А.А. - представник за довіреністю № 05-80 від 27.12.2016;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» та Приватного акціонерного товариства «Росава» про 166077135 грн. 24 коп., з яких 92329970 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 53301597 грн. 55 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та 20445567 грн. 69 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 порушено провадження у справі № 910/23183/16, розгляд справи призначено на 13.01.2017, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 03.02.2017.

03.02.2017 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надішли письмові пояснення по справі, в яких третя особа підтримала позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі.

У судовому засіданні 03.02.2017 представник відповідача 2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що порука за Договором поруки № 85 від 10.08.2009 є припиненою, оскільки без згоди поручителя відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв'язку із збільшенням строку користування відповідачем 1 (боржником) кредитом та збільшенням процентної ставки за користування боржником кредитними коштами. За таких обставин, відповідач 2 просив суд відмовити у позові в частині стягнення заборгованості з відповідача 2.

У судовому засіданні 03.02.2017 представник відповідача 1 подав клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, яке було задоволено судом, про що зазначено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.02.2017, у зв'язку з чим розгляд справи № 910/23183/16 здійснюється у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 10.02.2017.

У судовому засіданні 10.02.2017 представник відповідача 1 подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечив щодо розміру заявлених позивачем позовних вимог в частині заборгованості за кредитом та сплати процентів за користування кредитом. Втім, відповідач 1 вказав на необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку пені, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, тоді як з наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивачем не дотримані вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем 1 було заявлено про застосування позовної давності.

У судовому засіданні 10.02.2017 відповідач 1 подав клопотання про призначення у справі № 910/23183/16 судової експертизи, в якому просив суд, з метою встановлення дійсних обставин справи, вірності проведених розрахунків заборгованості за кредитним договором, призначити у справі судову економічну експертизу. При цьому, відповідач 1 зазначив, що призначення та проведення експертизи зумовлене тривалістю кредитних відносин між сторонами, численними додатковими угодами до кредитного договору, якими змінювалися розмір кредиту, процента ставка, строки повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, необґрунтованістю наданого позивачем розрахунку пені та відсотків за користування кредитом (з урахуванням позовної давності), відсутністю в учасників процесу спеціальних знань, які дають змогу встановити розмір заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2017, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 28.02.2017.

У судовому засіданні 28.02.2017 представник відповідача 2 подав клопотання про зупинення провадження у справі № 910/23183/16 до вирішення Господарським судом міста Києва справи № 910/1747/17 про визнання поруки припиненою за Договором поруки № 85 від 10.08.2009.

Вказане клопотання відповідача 2 обґрунтоване тим, що підставою позовних вимог до відповідача 2 у даній справі є порука за Договором поруки № 85 від 10.08.2009, укладеним між позивачем, відповідачем 1 та відповідачем 2. Разом з тим, предметом позову у справі № 910/1747/17 є визнання поруки за Договором поруки № 85 від 10.08.2009 припиненою. За таких обставин, у випадку прийняття судом у справі № 910/1747/17 рішення про задоволення позову (тобто, про визнання поруки за Договором поруки № 85 від 10.08.2009 припиненою), підстави для стягнення з відповідача 2 заборгованості відповідача 1 за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 у даній справі будуть відсутні.

Розглянувши у судовому засіданні 28.02.2017 клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Однак, суд зазначає, що обставини щодо наявності підстав припинення поруки за Договором поруки № 85 від 10.08.2009 суд може встановити та дослідити самостійно в межах даної справи (справи № 910/23183/16), оскільки суд в даному випадку жодним чином не обмежений ні своєю юрисдикцією, ні можливістю самостійно встановити обставини справи шляхом дослідження наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі.

Розглянувши у судовому засіданні 28.02.2017 клопотання відповідача 1 про призначення у справі судової експертизи (подане у судовому засіданні 10.02.2017), суд відмовив в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно досліджувати обставини справи, для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 41, 42 Господарського процесуального кодексу України, призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач 1 зазначив, що призначення та проведення експертизи зумовлене тривалістю кредитних відносин між сторонами, численними додатковими угодами до кредитного договору, якими змінювалися розмір кредиту, процента ставка, строки повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, необґрунтованістю наданого позивачем розрахунку пені та відсотків за користування кредитом (з урахуванням позовної давності), відсутністю в учасників процесу спеціальних знань, які дають змогу встановити розмір заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009.

Втім, суд зазначає, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Разом з тим, з наведених відповідачем 1 підстав для призначення у справі судової експертизи не вбачається, що її проведення є дійсно необхідним. Так, позивачем долучено до матеріалів справи копії всіх додаткових угод до Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 (якими в тому числі змінювались строки повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, розмір процентної ставки, тощо), з огляду на що суд може самостійно встановити розмір процентів, які підлягала сплаті відповідачем 1, та встановити обґрунтованість здійснених позивачем розрахунків, зокрема, щодо процентів за користування кредитом у певному періоді. При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи докази надання та повернення кредиту відповідачем 1, докази часткового повернення відповідачем 1 кредиту та сплати відсотків за користування кредитом (банківські виписки), з огляду на що суд може самостійно встановити розмір наданих позивачем кредитних коштів, розмір повернутого відповідачем 1 кредиту та розмір сплачених відсотків за його користуванням. При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач 1 не заперечив щодо розміру його заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 в частині суми неповернутого кредиту та відсотків за користування кредитом.

Що стосується підстав для призначення судової експертизи у зв'язку з необґрунтованістю розрахунку пені та процентів (з урахуванням позовної давності), суд зазначає, що необґрунтованість розрахунку, наданого позивачем, не є підставою для призначення судової експертизи. Суд самостійно перевіряє надані позивачем розрахунки штрафних санкцій, процентів за користування кредитом на відповідність їх нарахування нормам законодавства України та умовам договору, в тому числі застосовує позовну давність (у випадку заявлення її застосування стороною у справі).

З огляду на викладене, суд відмови у задоволенні клопотання відповідача 1 про призначення у справі судової експертизи.

У судовому засіданні 28.02.2017 представник відповідача 1 подав заяву про відвід судді, яка обґрунтована тим, що судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 1 про призначення у справі судової експертизи, що, на думку відповідача 1, свідчить про упередженість судді при розгляді даної справи, ставить під сумнів його об'єктивність та очевидне демонстрування у наданні переваги по відношенню до позивача.

Розглянувши у судовому засіданні 28.02.2017 подану відповідачем 1 заяву про відвід судді, суд відмовив в її задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. Суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами.

Частиною 4 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті.

Так, заява відповідача 1 про відвід судді обґрунтована тим, що судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 1 про призначення у справі судової експертизи, що, на думку відповідача 1, свідчить про неупередженість судді при розгляді даної справи, ставить під сумнів його об'єктивність та очевидне демонстрування у наданні переваги по відношенню до позивача.

Частиною 5 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що питання про відвід судді вирішується в нарадчій кімнаті судом у тому складі, який розглядає справу, про що виноситься ухвала. Заява про відвід кільком суддям або всьому складу суду вирішується простою більшістю голосів.

Дослідивши обставини, якими відповідач 1 обґрунтовує заяву про відвід судді, суд дійшов висновку, що вказані обставини є необгрунтованими та не підтверджують упередженість судді Отрош І.М. при розгляді даної справи, не свідчать про її необ'єктивність та демонстрування у наданні переваги по відношенню до позивача; будь-яких підстав для відводу судді Отрош І.М., які передбачені ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, заявником суду не наведено.

Так, доводи щодо відмови у задоволенні поданого відповідачем 2 клопотання про призначення у справі судової експертизи не можуть бути підставами для відводу, оскільки суд самостійно, відповідно до ст.ст. 32, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, розглядає спір, встановлює предмет доказування у справі, оцінює докази у справі на предмет їх належності, допустимості та достатності.

З огляду на вищевикладене, заява Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» про відвід судді є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 20, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» про відвід судді Отрош І.М.

Суддя І.М. Отрош