ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р. Справа № 925/981/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., з секретарем Петрик І.О. за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, представників відповідача ОСОБА_2 за посадою, ОСОБА_3 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЗАРТ ПЛЮС до Товариства з обмеженою відповідальністю Колос 14 про зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 16 лютого по 22 лютого 2017 р.

ТОВ ДІЗАРТ ПЛЮС звернулось до суду з позовом до ТОВ Колос 14 у якому просить суд зобовязати відповідача повернути дизельне пальне в кількості 3825 літрів та бензин А-95 у кількості 163 літри. Як на правову підставу позову позивач посилається на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 09.11.2012 року між ТОВ ДІЗАРТ ПЛЮС та ТОВ Колос 14 був укладений договір поставки нафтопродуктів № ДП-157. Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. зазначеного Договору постачальник зобовязався поставляти нафтопродукти в асортименті, а покупець зобовязався приймати товар від постачальника та оплачувати його на умовах даного Договору. Асортимент та кількість товару (обєм товарної продукції) погоджується сторонами у рахунках на оплату та видатковій накладній.

Відповідно до відомості на видачу дизпалива працівникам ТОВ Колос 14 за грудень 2013 року ТОВ ДІЗАРТ ПЛЮС видало працівникам ТОВ Колос 14 бензин А-95 та дизпаливо на загальну кількість 3 988 л.

08.01.2014 року ТОВ ДІЗАРТ ПЛЮС та ТОВ Колос 14 було підписано видаткову накладну № РН-0000047 про видачу товару, а саме: дизельного палива, код згідно УКТ ЗЕД 2710.19.41.10 у кількості 3825.000 л, ціна без ПДВ 7,75000 грн., та бензину автомобільного А-95, код згідно УКТ ЗЕД 2710.11.45.99 у кількості 163.000 л, ціна без ПДВ 8,75000 грн., загальною вартістю з ПДВ 37 284,00 грн.

Однак вартість придбаного пального відповідач не оплатив. 27.07.2016 року ТОВ Колос 14 була направлена вимога про повернення ТОВ ДІЗАРТ ПЛЮС дизельного палива у кількості 3 825 літра та бензину автомобільного А-95 у кількості 163 літра, яка була залишена відповідачем без виконання.

В судовому засіданні представник позивача подав письмове клопотання про зміну підстав позову.

Відповідно до ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки справу було почато розглядати по суті 13 жовтня 2016 р., клопотання позивача про зміну підстав позову задоволено бути не може.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, заявлених у позові.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі. Суду пояснили, що видаткова накладна № РН 0000047 від 08.01.2014 року відповідачем, а саме керівником генеральним директором ОСОБА_2, не підписувалась, зазначені у ній нафтопродукти Товариством отримані не були.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обовязок продавця передати товар вважається виконаним в момент вручення товару покупцеві.

Згідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З тексту укладеного сторонами Договору поставки нафтопродуктів № ДП 157 від 09.11.2012 року судом встановлено, що постачальник зобовязується поставити покупцю нафтопродукти в асортименті, в подальшому іменований товар, а покупець зобовязується прийняти товар від постачальника та оплатити його вартість на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору від 09.11.2012 року після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) постачальник надає за видатковою накладною покупцю картку (и) на пальне ТОВ ДІЗАРТ ПЛЮС встановленої форми відповідного номіналу (далі по тексту картка (и) на пальне або картка (и). Передача покупцю карток на пальне ДІЗАРТПЛЮС здійснюється по місцезнаходженню офісу постачальника уповноваженій особі покупця. Уповноважена особа покупця зобовязана надати постачальнику довіреність на отримання товару (партії товару).

Відповідно до п. 4.2. Договору від 09.11.2012 року розрахунки за товар покупець здійснює на умовах 100 % попередньої оплати вартості товару.

З наведених умов Договору поставки нафтопродуктів № ДП 157 від 09.11.2012 року, а також з урахуванням, що строк його дії відповідно до п. 10.9 визначено сторонами до 31.12.2012 року, суд приходить до висновку, що реалізація паливно-мастильних матеріалів, яка за твердженнями представника позивача відбувалась у грудні 2013 року, не могла відбуватися на умовах зазначеного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

На підставі ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

На підтвердження факту передання паливно-мастильних матеріалів на користь ТОВ Колос 14 позивачем ТОВ ДІЗАРТ ПЛЮС надана видаткова накладна № РН-0000047 від 08.01.2014 року на загальну суму 37 284,00 грн. Натомість зазначену накладну суд не має можливості розцінювати як підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей, оскільки в ході розгляду справи судом за клопотанням представника відповідача була призначена судова почеркознавча експертиза. Відповідно до висновку експерта № 1/1891 від 15.12.2016 року підпис від імені генерального директора ТОВ Колос 14 ОСОБА_2 у графі Отримав (ла) у видатковій накладній № РН0000047 від 08.01.2014 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Такі висновки суду відповідають вимогам ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, аналізуючи надані суду позивачем письмові докази на підтвердження факту отримання ТОВ Колос 14 паливно-мастильних матеріалів у грудні 2013 року, суд приходить висновку, що вони не є належними та допустими. Зокрема відомість на видачу дизпалива працівникам ТОВ Колос 14 за грудень 2013 року не є належним та допустимим доказом, оскільки форма відомості на відпуск нафтопродуктів затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та звязку України, Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за № 805/15496). Вимоги зазначеної інструкція, відповідно до її загальних положень, є обовязковими для всіх субєктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб підприємців, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України. Також, додатком 16 до Інструкції затверджена форма № 16-НП відомості на відпуск нафтопродуктів. Надана позивачем відомість на видачу дизпалива працівникам ТОВ Колос 14 за грудень 2013 року за формою та змістом не відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, відсутні довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, дані про подорожні листи.

Посилання представника позивача на те, що факт отримання відповідачем товару за видатковою накладною № РН-0000047 від 08.01.2014 року підтверджується включенням ТОВ Колос 14 до податкового кредиту поставку позивачем товару на загальну суму 37 284,00 грн., відповідно до податкової накладної, яка була виписана директором ТОВ ДІЗАРТ ПЛЮС Товариству з обмеженою відповідальністю Колос 14, суд оцінює критично, оскільки з наявної а матеріалах справи податкової накладної неможливо встановити, що саме було передано товари, роботи, послуги та за якою саме господарською операцією.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факт поставки паливно-мастильних матеріалів за видатковою накладною № РН-0000047 від 08.01.2014 року на загальну вартість 37 284,00 грн. (з ПДВ), не доведено факт отримання ТОВ Колос 14 зазначених паливно мастильних матеріалів у визначений період часу, тому вимоги позивача про повернення товару є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Крім того суд вважає, що позов не підлягає до задоволення ще й з тих підстав, що позивач, як на правову підставу позову, посилається на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, якими визначено обовязок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) повернути його власнику. При цьому обґрунтовуючи фактичні обставини справи позивач вважає, що здійснив поставку спірних нафтопродуктів на виконання умов укладеного з відповідачем договору.

Враховуючи, що ТОВ Колос 14 за проведення судової почеркознавчої експертизи сплатило на користь Черкаського НДЕКЦ МВС України грошові кошти в сумі 2 250,24 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 1060 від 07.12.2016 року, суд приходить до висновку про необхідність стягнення зазначених судових витрат з ТОВ ДІЗАРТ ПЛЮС на користь ТОВ Колос 14, що відповідає вимогам ст. ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-36, 44-49, 82-85 ГПК України

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЗАРТ ПЛЮС до Товариства з обмеженою відповідальністю Колос 14 про зобовязання вчинити дії відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЗАРТ ПЛЮС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Колос 14 понесені судові витрати у вигляді витрат по оплаті судової експертизи в сумі 2 250,24 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 02.03.2017 року.

Суддя К.І.Довгань