РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/22631/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", третя особа: ОСОБА_2 про стягнення 152 049,08 грн., за участю представників позивача - Пеньківської К.В., довіреність №485/16 від 26.08.2016 року, відповідача - Пилипець А.Ю., довіреність №27 від 16.01.2017 року, третьої особи - ОСОБА_5, довіреність №б/н від 17.01.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з вимогами до відповідача про стягнення 152 049,08 грн. страхового відшкодування (80 % від страхової суми) згідно договору добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту № 005017/0136/0000853 від 07.06.2013 року, що був укладений між відповідачем та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання останнім зобов'язань за кредитним договором №014/149878/3663/73 від 13.06.2008 року, який було укладено між позивачем та ОСОБА_2.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 11.11.2013 року встановлено другу групу інвалідності, що є страховим випадком згідно умов вищезазначеного договору страхування, та у зв'язку з чим позивач, що виступає у якості вигодонабувача за даним договором страхування, набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №014/149878/3663/83 від 13.06.2008 року, що існує на дату настання страхового випадку.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.12.2016 року порушено провадження та призначено до розгляду на 18.01.2017 року.

08.02.2017 року представником відповідача в судовому засіданні надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні 08.02.2017 року оголошено перерву на 22.02.2017 року.

20.02.2017 р. через канцелярію до суду надійшла уточнена позовна заява позивача, в якій він просив додатково стягнути з відповідача суму інфляційних нарахувань за період з січня 2014 року по листопад 2016 року в розмірі 121 031 грн. 06 коп., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день затримки виплати страхового відшкодування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року 168 628 грн. 65 коп. та 3% річних за три роки з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року в сумі 13 684 грн. 42 коп.

Судом прийнято до уваги, що згідно положень пункту 3.11 рекомендацій постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.11.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Зі змісту вказаної заяви позивача суд приходить до висновку, що оскільки позивачем заявлено додаткові позовні вимоги, а саме - стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням умов договору страхування № 005017/0136/0000853 від 07.06.2013 року, має місце збільшення кількісних показників за іншими вимогами, аніж ті які було заявлено в позовній заяві, тобто фактично відбулася зміна предмета позову та збільшення розміру позовних вимог.

Згідно положень пункту 3.12 рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.11.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Оскільки позивачем в даній заяві змінено і предмет і підставу позову, тобто заявлено фактично нові вимоги, які не були заявлені в позові, то така заява підлягає поверненню без розгляду.

В судовому засіданні 22.02.2017 року оголошено перерву на 27.02.2017 року.

В судовому засіданні 27.02.2017 року представником відповідача було надано клопотання про призначення судово-медичної експертизи.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.11.2006 року № 01-8/2651 «Про деякі питання призначення судових експертиз» судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Оцінивши зміст питань, які ставить на вирішення експертизи відповідач, суд дійшов висновку, що їх вирішення не призведе до встановлення фактичних даних, які є предметом доказування у даній справі. Таким чином, оскільки потреби в призначенні експертизи немає, тому в задоволенні клопотання про призначення судово-медичної експертизи судом відмовлено.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/149878/3663/73, згідно умов якого сума кредиту складає 30 000,00 (тридцять тисяч 00 центів) долларів США, далі - кредит, строком на 161 місяць (п.п. 1.1.1. та 1.1.7. договору).

Також судом встановлено, що 07.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (далі - страхувальник) та ОСОБА_2 (далі - страхувальник, застрахована особа) було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту № 005017/0136/0000853 (далі - договір страхування), який укладено відповідно до "Правил добровільного страхування від нещасних випадків" та "Правил добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби", Ліцензії серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 15.03.2010 року та з умов якого випливає, що вигодонабувачем в частині заборгованості застрахованої особи за кредитним договором № 014/149878/3663/83 від 13.06.2008 (надалі - кредитний договір) є Публічне акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ". При настанні страхового випадку вигодонабувач набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за кредитним договором, що існує на дату настання страхового випадку. Страховими випадками є зокрема стійка втрата страхувальником (застрахованою особою) працездатності внаслідок нещасного випадку та хвороби: - інвалідність І-ї групи; інвалідність ІІ-ї групи. Строк дії договору: з 8 липня 2013 року по 7 липня 2014 року.

У відповідності до п. 1.1. договору страхування страховими випадками визнаються передбачені договором наслідки нещасного випадку та хвороб, що сталися в строк та в місці дії договору, які підтверджені документами, виданими компетентними органами (медичними установами, правоохоронними органами тощо) у встановленому законом порядку.

Згідно п.п. 1.8.1. договору страхування не є страховим випадком, зокрема, встановлення інвалідності застрахованої особи внаслідок захворювань чи наслідків травм, по яких встановлено групу інвалідності (крім випадків, коли це захворювання або травматичне пошкодження виникло та І або ІІ група інвалідності встановлена у строк дії договору).

У відповідності до п. 3.1. договору страхування у разі настання нещасного випадку або захворювання страхувальник (застрахована особа) або його спадкоємець повідомляє страховика про факт настання нещасного випадку або захворювання, його причини, обставини і наслідки, зокрема - у про стійку втрату застрахованою особою працездатності (встановлення І-ої або ІІ-ої групи інвалідності) внаслідок нещасного випадку або хвороби страхувальник (застрахована особа) повідомляє страховика протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів з дати прийняття відповідного рішення МСЕК.

Згідно п. 4.1. договору страхування при настанні страхового випадку страхова виплата здійснюється у наступних розмірах: а) у разі смерті Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку або хвороби страховик сплачує 100% суми страхової виплати; б) при встановленні застрахованій особі інвалідності І-ої групи внаслідок нещасного випадку - 100% страхової суми, внаслідок хвороби -100% суми страхової виплати; в) при встановленні застрахованій особі інвалідності ІІ-ої групи внаслідок нещасного випадку - 80% страхової суми, внаслідок хвороби - 80% суми страхової виплати.

У відповідності до п.п. 4.3.1 умов договору страхування у разі настання страхового випадку та за умови існування на цю дату існує заборгованість страхувальника (застрахованої особи) за кредитним договором та якщо інше не було письмово погоджено з вигодонабувачем, страхових сплачує суму страхової виплати вигодонабувача у розмірі фактичної заборгованості страхувальника (застрахованої особи) за договором кредиту, на дату настання страхового випадку.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки МСЕК від 26.11.2013 року ОСОБА_2 з 11.11.2013 року встановлено другу групу інвалідності. Тобто, під час дії договору страхування, документально підтверджено настання страхового випадку, що передбачений його умовами.

Поясненнями позивача, третьої особи, а також наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитом, підтверджується наявність кредитної заборгованості третьої особи перед позивачем станом на 26.11.2013 року в розмірі 23 778,48 Дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку - 190 061 грн. 36 коп. з яких: - 23 656,72 Дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку - 189 088 грн. 16 коп. - заборгованість за кредитом; 113,75 Дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку - 909 грн. 18 коп. - заборгованість за відсотками та 64 грн. 02 коп. - нарахована пеня.

Таким чином, у відповідності до умов договору страхування, страхова виплата становить 152 049,08 грн. (80 % від страхової суми).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору страхування третя особа звернулася із заявою до відповідача про настання страхового випадку, додавши до неї пакет медичних документів.

Проте, відповідач листом-відповіддю відмовив у виплаті страхової виплати, зазначивши, що хвороба у страхувальника виникла до укладення зазначеного договору.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування за ст. 980 ЦК України можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти зі страховиком договір на користь третьої особи, якій страхувальник зобовязаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Згідно ст. 3 Закону України "Про страхування" страхувальники мають право при укладенні договорів страхування призначати громадян або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку для отримання страхового відшкодування, а також змінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Як зазначено ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі фактичної заборгованості страхувальника (застрахованої особи) за договором кредиту №014/149878/3663/73 від 13.06.2008 року, на дату настання страхового випадку (26.11.2013 року) у відповідності до умов договору добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту № 005017/0136/0000853 від 07.06.2013 року у розмірі 152 049,08 грн. (80 % від страхової суми) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом надано належну оцінку відзиву відповідача на позовну заяву, проте посилання відповідача на те, що захворювання третьої особи існувало протягом більше десяти років, тобто до моменту укладення договору страхування, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу, оскільки відповідно до умов договору страхування, страховим випадком є, зокрема, загострення хвороби та встановлення інвалідності ІІ групи.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 70-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" (01011, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЄСКОВА, будинок 9, ) 152 049 (сто п'ятдесят дві тисячі сорок дев'ять) грн. 08 коп. страхового відшкодування (80 % від страхової суми) та 2280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. 74 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 06.03.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна