ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року Справа № 904/8577/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Дармін М.О. (доповідач)

суддів: Вечірко І.О., Іванов О.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 директор, наказ №7/0К від 12.03.2007 р.;

від позивача: ОСОБА_2 адвокат, довіреністьб/н від 17.03.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №434-4016 від 11.10.2011 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2016р. у справі № 904/8577/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ-Інтегра", м. Дніпро

до ОСОБА_4 акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", м. Нікополь

про стягнення 210 174,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2016р. у справі № 904/8577/16 (суддя Золотарьова Я.С.) позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" на користь ТОВ "СІ-Інтегра" 28 280, 60 грн. - основного боргу, 30 034, 35 грн. - пені; 3 276, 83 грн. - 3 % річних та 1 224,71 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт не погоджується зі стягенням курсової різниці в розмірі 28 280, 60 грн. та вважає неправомірним здійснений позивачем перерарухок вартості товару відносно суми 10 166, 00 грн., яка була сплачена відповідачем 10.06.2016р., виходячи з співвідношення курсу долара США в період з 17.08.2015р. по 10.06.2016р. (день платежу) та відносно суми 140 873, 00 грн., виходячи з співвідношення курсу долара США в період з 17.08.2015р. по 03.10.2016р. (день платежу). В п. 4.7 Договору зазначено, що у разі якщо сторони у порядку, зазначеному в п. 4.6 Договору, встановили термін оплати після моменту поставки, покупець проводить оплату за товар після надання постачальником документів, зазначених у п. 3.5 Договору. При простроченні терміну надання цих документів термін оплати збільшується на термін прострочення надання Постачальником документів; у цьому разі покупець не несе будь-якої відповідальності за прострочення оплати.

Порядок розрахунків передбачений п. 2 Специфікації № 3/1505605 від 10.11.2015р. до Договору, згідно якого покупець здійснює оплату поставленого постачальником товару за фактом поставки протягом 30-ти календарних днів на р/р в ПриватБанку, з моменту надання рахунків-фактур та податкових накладних за фактично поставлений товар на склад покупця за умови виконання п. 3.4 Договору.

Пунктом 3 Специфікації сторони погодили, що при зміні курсу долара США на день оплати більше 5 % відносно розрахункового курсу на 17.08.2015р. вартість товару підлягає пропорційному перерахунку.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 151 039, 00 грн., а відповідач частково сплатив позивачу за поставлений товар 10.06.2016р. грошові кошти в сумі 10 166, 00 грн. та 03.10.2016р. 151 039, 00 грн. Таким чином відповідач повністю сплатив за поставлений товар грошові кошти.

На думку скаржника, сума, яка підлягає додатковій оплаті є збільшенням ціни (вартості) товару після здійснення поставки, що обумовлено застосуванням прописаного у Договорі механізму такого збільшення в залежності від зміни курсу іноземної валюти до гривні.

З положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Податкового кодексу України слідує, що підставою для відображення відповідачем зміни ціни товару після його поставки, як в бухгалтерському обліку, так і в податковому обліку є первинні документи, складені постачальником товару на суму відповідної зміни. Оскільки позивач не надав на адресу відповідача коригуючи документів до раніше складених за датою поставки, то враховуючи зміст п. 4.7 Договору та п. 2 Специфікації на сьогодні відсутня кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем в результаті зміни курсу долара США.

Апелянт також не погоджується з нарахуванням 3 % річних в розмірі 3 276, 83 грн. та їх нарахування з 02.01.2016р, оскільки позивач не надав відповідачу податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі, з моменту отримання яких починаться перебіг строку оплати товару.

Відповідно до ст.ст. 612-613 ОСОБА_5 кодексу Украни та 220-221 Господарського кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, що узгоджується з п. 4.6 Договору

Таким чином, ненадання постачальником покупцю всіх документів, зазначених в п. 3.5 Договору, яке є передумовою виконання покупцем обовязку з оплати поставленого товару, не призводить до прострочення боржника відповідача та унеможливлює застосування до нього будь-яких правових наслідків порушення зобовязання, в тому числі заходів відповідальності, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Скаржник надав в апеляційній скарзі свій розрахунок 3 % річних, який становить 3 123, 04 грн.

Крім того, апелянт не погоджується з нарахуванням пені у розмірі 30 034, 35 грн. та обґрунтовує свою позицію тим що перший день для нарахування пені за порушення умов оплати поставки є 27.01.2016р., з урахуванням приписів ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України та п.п. 2.5 п. 2 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не передбачено договором або законом, припиняється через шість місяців з дня, коли зобовязання мало бути виконано. Отже, на думку апелянта, пеня має бути нарахована з 27.01.2016р. по 16.07.2016р. Апелян надає розрахунок пені, яка складає 28 045, 35 грн.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін. (а.с.121-122)

Згідно розрахунку розмір курсової різниці відповідно до п. 3 Специфікації становить 28 280, 60 грн. Курсова різниця є складовим елементом платежу за товар (частина вартості товару з урахуванням зміни курсу долара США), остаточна сума якої визначається за наведеною специфікацією формулою.

Позивач вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що врахування курсової різниці при визначенні розміру платежу суперечить податковому законодавству. Крім того предмет спору не є податковим, тому вважає недоцільним посилання відповідача на Податковий кодекс України в частині встановлення обмеження щодо визначення грошових еквівалентів в господарських договорах, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 92 Конституції України статус національної валюти та статус іноземних валют на території України встановлюються виключно Законами України. ОСОБА_5 кодексу України допускають визначення грошового еквіваленту грошового зобовязання в іноземній валюті.

Оскільки курсова різниця до цього часу відповідачем не сплачена, податкова подія, в тому числі передбачена п.п. «а», п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України не настала, тому у позивача не виникло зобовязання згідно п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України щодо коригування податкових зобовязань.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.02.2016р. № К/800/11558/13/0670/4210/12 зазначено, що ст. 192 Податкового кодексу України не передбачено обмежень у строках проведення відповідних корегувань податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі збільшення (зменшення) суми компенсації на користь платника податку Продавцю.

Таким чином, позивач вважає, що курсова різниця є частиною основного грошового зобовязання відповідача, а не його відповідальності і не може прирівнюватися до відшкодування інфляційних втрат, які повязані з простроченням грошового зобовязання. Курсова різниця може стягуватися згідно умов договору і специфікації і не в звязку з простроченням грошового зобовязання.

Умовами Договору та Специфікації передбачено, що оплата здійснюється за фактом поставки протягом 30 календарних днів з моменту надання на адресу покупця документів, зазначених в п.3.5, а не з моменту реєстрації цих документів.

Відсутність реєстрації платником податку податкових накладних не звільняє продавця від обовязку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобовязань за відповідний звітний період та не звільняє відповідача від виконання грошових зобовязань. Таким чином, на думку позивача, період нарахування пені позивачем зазначено вірно.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.12.2016р. апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено в судове засідання на 16.01.2017р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Березкіна О.В., Іванов О.Г.

Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського апеляційного господарського суду №77/17 від 13.01.2017р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Березкіної О.В.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.01.2017р. визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Вечірко І.О., Іванов О.Г.

У судовому засіданні 16.01.2017р. оголошено перерву до 16.02.2017р.

У судовому засіданні 16.02.2017р. оголошено перерву до 28.02.2017р.

У судовому засіданні 28.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

27.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІ-Інтегра" (позивач - постачальник) та ОСОБА_4 акціонерним товариством "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" (відповідач - покупець) укладено договір поставки №1502758 (а.с. 10-14) (а.с. 10-14).

10.11.2015 між сторонами було укладено специфікацію №3/1505605 (а.с. 15), в якій, з урахуванням додаткової угоди №1/1505750 від 23.11.2015 (а.с.16), сторонами було узгоджено найменування, характеристики товару його кількість, ціну та термін поставки товару .

23.11.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1/1505750 до договору № 1502758 від 27.05.2015року, яким сторонами, у звязку із внесенням змін у п.3 «Найменування товару» специфікації № 3/1505605 від 10.11.2015р. (холодильник ТМ «NORD» модель ДХ 247-010 замінили на холодильник ТМ «NORD» модель ДХ 431-010 ), інші умови специфікації № 3/1505605 від 10.11.2015р. залишилися незмінними (а.с. 16)

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар, обумовлений специфікацією, на загальну суму 151 039, 00 грн. (що станом на день поставки товару складало 6941,90 дол. США), про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткова накладна №СИ-0000019 від 23.11.2015 на суму 126 198,00 грн. (а.с.29) та видаткова накладна № СИ -0000020 від 02.12.2015 на суму 24841,00 грн. (а.с.32).

Товар за вищевказаними видатковими накладними отримав уповноважений представник відповідача, на підставі доручення № 861 від 23.11.2015 та №887 від 01.12.2015, - ОСОБА_6 (комірник) (а.с.31,35).

На оплату поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунок - фактуру №000000139 від 23.11.2015 (а.с.30).

Відповідач оплату поставленого товару у строки встановлені специфікацією не здійснив, в звязку з чим позивач звернувся до відповідача з листами в яких просив погасити існуючу заборгованість за поставлений товар згідно специфікації №3/1505605 від 10.11.2015 на загальну суму 151 039, 00 грн:

13.01.2016р., 02.02.2016р. позивач звернувся до відповідача з листами Вих.№ 2(а.с. 17-18), Вих.№ 5 (а.с. 19-21) в яких просив здійснити оплату за рахунком № 000000139 від 23.11.2015р. у розмірі 151 039,00грн..

29.02.2016 відповідач звернувся до позивача з листом, в якому просив позивача про зменшення вартості поставленого товару на 40%, з подальшим погашенням суми боргу на протязі 30 календарних днів, з дати підписання відповідної додаткової угоди (а.с.22).

Розглянувши пропозицію відповідача, позивач листом вих. №20 від 10.03.2016 повідомив відповідача про відсутність підстав для зменшення вартості ціни вже поставленого товару та просив відповідача здійснити оплату товару у повному обсязі (а.с. 23-24).

10.06.2016 відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 10 166,00 грн., про що свідчить наявний в матеріалах справи звіт про дебетові та кредитові операції по рахунку за 10.06.2016 (а.с.37).

В процесі вирішення спору, 03.10.2016 відповідачем було частково сплачено суму заборгованості у розмірі 140 873,00 грн., в зв'язку із чим позивачем було зменшено розмір позовних вимог до 28 280,60 грн.

Ця сума є курсовою різницею, нарахованою відповідно до п. 3 специфікації, яка заперечується відповідачем, а тому сплачена ним не була.

Зазначена сума заборгованості, а також інфляційні втрати в розмірі 7 702,99 грн., пеня у розмірі 30 034,35 грн., 3 % річних в розмірі 3 283,07 грн., і є предметом даного спору.

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Предметом позову є матеріально правова вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" 28 280,60 грн. - курсової різниці, нарахованої відповідно до п. 3 специфікації, яка заперечується відповідачем, а тому сплачена ним не була., а також інфляційні втрати в розмірі 7 702,99 грн., пеня у розмірі 30 034,35 грн., 3 % річних в розмірі 3 283,07 грн..

27.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІ-Інтегра" (позивач - постачальник) та ОСОБА_4 акціонерним товариством "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" (відповідач - покупець) укладено договір поставки №1502758, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, марка, вид, сорт, ціна вказується у специфікації (додатку) до цього договору (далі - товар) яка є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і за умовами, передбаченим цим договором (а.с. 10-14).

Постачальник зобов'язується поставити покупцю товар у спосіб та за умовами, зазначеними у специфікації (додатку до цього договору). Умови поставки регламентуються відповідними термінами, що передбачені Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс у редакції 2010 року, яка погоджена сторонами (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, загальна вартість товару за цим договором складає суму партій товару за специфікаціями (додатками) до даного договору.

Відповідно до п. 4.6. договору, порядок оплати і форма розрахунків вказуються сторонами в специфікації (додатку) до даного договору.

Пунктом 2 специфікації сторонами було встановлено порядок розрахунків, відповідно до якого покупець здійснює оплату поставленого позивачем товару за фактом поставки протягом 30 календарних днів на р/р в ПриватБанку, з моменту надання рахунків-фактур та податкових накладних за фактично поставлений товар на склад покупця за умови виконання п. 3.4. Датою (моментом) оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця.

Умови поставки товару: DDP, склад покупця, м. Нікополь, вул. Електрометалугів, 310, згідно з Правилами Інкотермс (п. 4 специфікації).

Відповідно до п. 5 специфікації датою переходу права власності до покупця на товар (продукцію) є дата складання акта прийому-передачі про отримання товару (продукції), а у разі його відсутності дата складання видаткової накладної, підписаної обома сторонами. Перехід права власності до покупця не звільняє постачальника від зобов'язання замінити неякісний товар, якщо його невідповідність буде встановлено при остаточному прийманні на складі вантажоотримувача.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар, обумовлений специфікацією, на загальну суму 151 039, 00 грн. (що станом на день поставки товару складало 6941,90 дол. США), про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткова накладна №СИ-0000019 від 23.11.2015 на суму 126 198,00 грн. (а.с.29) та видаткова накладна № СИ -0000020 від 02.12.2015 на суму 24841,00 грн. (а.с.32).

Товар за вищевказаними видатковими накладними отримав уповноважений представник відповідача, на підставі доручення № 861 від 23.11.2015 та №887 від 01.12.2015, - ОСОБА_6 (комірник) (а.с.31,35).

На оплату поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунок - фактуру №000000139 від 23.11.2015 (а.с.30).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ОСОБА_5 кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 ОСОБА_5 кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 ОСОБА_5 кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 ОСОБА_5 кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 ОСОБА_5 кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 ОСОБА_5 кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ОСОБА_5 кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 632 ОСОБА_5 кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з частиною 2 статті 533 ОСОБА_5 кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 10.08.2000 № 193 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" (далі - Наказ), валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме видатковими накладними (а.с.29,32).

10.06.2016 відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 10 166,00 грн., про що свідчить наявний в матеріалах справи звіт про дебетові та кредитові операції по рахунку за 10.06.2016 (а.с.37).

В процесі вирішення спору в місцевому господарському суді, 03.10.2016 відповідачем було частково сплачено суму заборгованості у розмірі 140 873,00 грн., в зв'язку із чим позивачем було зменшено розмір позовних вимог до 28 280,60 грн.

Ця сума є курсовою різницею, нарахованою відповідно до п. 3 специфікації, яка заперечується відповідачем, а тому сплачена ним не була.

З огляду на умови п. 3 специфікації, фактичні обставини справи, підтверджені наявними у справі доказами, строк оплати товару є таким, що настав.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача курсової різниці, колегія суддів виходить з наступного:

Умовами п. 3 специфікації, сторонами було погоджено, що у зв'язку з тим, що продукція має валютну складову, розрахунок з компанією здійснюється в гривні з ПДВ за курсом НБУ з прив'язкою до курсу долару США на 17.08.2015 (21,7576 грн./дол США). При зміні курсу дол США на день оплати більше 5% відносно розрахункового курсу на 17.08.2015, вартість товару підлягає пропорційному перерахунку.

Зазначена умова договору щодо перерахунку вартості товару до курсу долару США на момент здійснення оплати не суперечить вимогам ч. 2 ст. 533 та ч. 1 ст. 632 ОСОБА_5 кодексу України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 28 280,60 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягення 3% річних колегія суддів виходить з наступного:

Частиною 2 статті 625 ОСОБА_5 кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом здійснений місцевим господарським судом, колегія суддів вважає вірним обрану дату прострочення 02.01.2016року з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 666 ОСОБА_5 Кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Дії щодо відмови від договору або повернення товару у зв'язку з тим, що не було передано певної документації відповідач не здійснював.

Відповідно до частини 1 статті 692 ОСОБА_5 кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Так, пунктом 2 специфікації сторонами було встановлено порядок розрахунків, відповідно до якого покупець здійснює оплату поставленого позивачем товару за фактом поставки протягом 30 календарних днів на р/р в ПриватБанку, з моменту надання рахунків-фактур та податкових накладних за фактично поставлений товар на склад покупця за умови виконання п. 3.4. Датою (моментом) оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє наданий відповідачем розрахунок 3%річних, як невірний, відповідно, рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 3% у розмірі 3276,83 грн підлягає залишенню без змін.

Згідно зі статтею 610 ОСОБА_5 кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ОСОБА_5 кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ОСОБА_5 кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 10.3 договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар згідно з цим договором більше ніж 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-го календарного дня такого прострочення і до дати надходження оплати на рахунок постачальника.

Доводи апеляційної скарги щодо невірно проведеного місцевим господарським судом розрахунку пені відхиляються, як такі що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, а тому рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Перевіривши рішення місцевого господарського суду в повному обсязі у відповідності до вимог частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не знайшла інших підстав для його зміни або скасування.

Таким чином, оскільки, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції у відповідності до п.1 ч. 1 ст.103 ГПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Розподіл судових витрат у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2016р. у справі № 904/8577/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2016р. у справі № 904/8577/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 07.03.2017р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.О.Вечірко

Суддя О.Г.Іванов