ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Справа № 917/912/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Поляк О.І. (доповідач),
суддів:Бакуліної С.В., Яценко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 15.11.2016
у справі№ 917/912/16 Господарського суду Полтавської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт"
до відповідачів:1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-2001", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Траст"
простягнення 89 663,30 грн,

за участю представників

від позивача: Гуля В.С.;

від відповідача-1: Ромашин В.М.;

від відповідача-2: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.07.2016 у справі № 917/912/16 (суддя Іваницький О.Т.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 (головуючий суддя - Пелипенко Н.М., судді - Гетьман Р.А., Івакіна В.О.), відмовлено в позові повністю.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 21.07.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 917/912/16 і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Касаційна скарга мотивована порушенням господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 22, 207, 611, 612, 614, 623, 937, 951 Цивільного кодексу України, ст.ст. 181, 193, 224, 226 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-3, 43 Господарського процесуального кодексу України.

20.02.2017 відповідачем-1 до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу, в якому ТОВ "Україна-2001" зазначило про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ "Білогір'я молокопродукт".

У призначене судове засідання з'явилися представники позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами та вбачається з матеріалів справи, 04.02.2013 ТОВ "Білогір'я молокопродукт" (поклажодавець) та зберігачем було підписано договір відповідального зберігання № 11/39. В преамбулі договору не зазначено найменування зберігача, а також не зазначено особу, яка діє за цим договором від імені зберігача.

Згідно з п. 1.1 договору за його умовами зберігач зобов'язується безоплатно зберігати передане поклажодавцем на відповідальне зберігання обладнання, а саме: холодильна установка модель HGM 032S10G, серія ТЕ 240322704, компресор МТ-22, об'єм 800 л, кран нержавійка - 1 шт., центрифуга -1 шт.

Відповідно до п. 1.2 договору загальна вартість обладнання, що передається на відповідальне зберігання за цим договором складає суму 36 000,00 грн, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 1.4 договору сторони погодили, що строк зберігання починається з моменту підписання даного договору та закінчується з моменту повернення обладнання поклажодавцю, але у будь-якому випадку не пізніше 31 грудня 2013 року.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору прийом-передача обладнання здійснюється за актом прийому-передачі обладнання на зберігання, який підписується поклажодавцем та зберігачем (додаток № 1). Акт прийому-передачі обладнання складається у двох примірниках, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.5 договору зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця надати йому можливість вільного доступу до обладнання і перевірки умов зберігання (та/або використання) у будь-який зручний для поклажодавця час.

Пунктом 4.1 договору сторони обумовили, що поклажодавець зобов'язаний надати зберігачу обладнання в день підписання договору.

Згідно з п. 5.1 договору зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування обладнання.

Відповідно до п. 5.1.2 договору у разі неповернення зберігачем обладнання поклажодавцю на першу вимогу останнього, зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф в розмірі п'яти тисяч гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу обладнання тощо) у повному обсязі.

Пунктом 5.1.5 договору сторони погодили, що за порушення вимог пункту 3.5 договору зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф у розмірі однієї тисячі гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу обладнання тощо) у повному обсязі.

Згідно з п. 8.1 договору він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013 року. Договір продовжує свою дію, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію договору.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2 договору при виявленні будь-якого порушення зберігачем умов договору стосовно зберігання (використання) обладнання, поклажодавцем складається акт щодо виявленого порушення за участю представника зберігача та поклажодавця. В акті зазначається перелік виявлених порушень та їх тривалість. Представник зберігача зобов'язаний підписати складений поклажодавцем акт. У випадку відмови від складання та/або підписання акту зберігачем, акт складається на місці виявленого порушення та підтверджується будь-яким зручним для поклажодавця способом (залученням свідків, залученням незалежних спеціалістів, відео-, фото фіксацією тощо). Сторони погодили, що акт складений поклажодавцем з доданими до нього матеріалами є достатнім підтвердженням порушення зберігачем умов договору та може бути використаний в якості доказу в суді. Обставини зазначені в пункті 9.1 договору є достатньою підставою для нарахування поклажодавцем зберігачеві штрафних санкцій передбачених цих договором та надає право поклажодавцю достроково розірвати цей договір.

Розділ договору, що має назву "РЕКВІЗИТИ СТОРІН" заповнений лише з боку поклажодавця, містить відбиток печатки поклажодавця та підписаний директором ОСОБА_6. Цей розділ договору з боку ТОВ "Україна-2001" не заповнений, містить відбиток печатки останнього та підпис особи без зазначення прізвища, ініціалів та посади.

Господарськими судами також встановлено, що листом № 571 від 01.10.2015 ТОВ "Білогір'я молокопродукт" звернулося до ТОВ "Україна-2001" з вимогою повернути майно, передане за вищевказаним договором відповідального зберігання у строк до 16.10.2015. Крім того, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" у листі повідомило, що забезпечить явку своїх представників для здійснення демонтажу обладнання в період з 12.10.2015 по 16.10.2015 за адресою розташування обладнання: с. Троянів Хмельницької області та, у зв'язку з цим, вимагало надати вільний доступ представникам для проведення зазначеного демонтажу, попереджаючи, що явка представників буде фіксуватися засобами фото та відеофіксації.

У зв'язку з невиконанням ТОВ "Україна-2001" зазначеної вимоги, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" повторно звернулося до нього листом № 688/6 від 17.12.2015, в якому вимагало повернути передане на зберігання обладнання у строк до 25.12.2015. Крім того, у вимозі ТОВ "Білогір'я молокопродукт" повідомило, що забезпечить явку своїх представників для здійснення демонтажу обладнання в період з 21.12.2015 по 25.12.2015 за адресою розташування обладнання: с. Троянів Хмельницької області, та, у зв'язку з цим, вимагало надати вільний доступ представникам для проведення вказаного демонтажу, попереджаючи, що явка представників буде фіксуватися засобами фото та відеофіксації.

Отримання зазначених вимог ТОВ "Україна-2001" підтверджується копіями описів вкладення до цінного листа, повідомлень про вручення поштового відправлення, поштовою квитанцією, експрес накладною № 4775.

У зв'язку з тим, що ТОВ "Україна-2001", отримавши вищевказані вимоги, відповіді на них не надало і жодних дій щодо створення сприятливих умов для демонтажу обладнання не вчинило згідно з наказом № 192 "Про виїзд на демонтаж обладнання" від 04.12.2015, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" створило комісію, яку 23.12.2015 направило для демонтажу холодильного обладнання за адресою: с. Троянів, Хмельницької області. Не дивлячись на письмові попередження, доступу до обладнання члени комісії отримали. Зазначені обставини було зафіксовано представниками ТОВ "Білогір'я молокопродукт" фото- та відео засобами, а також складено відповідний акт про виїзд на демонтаж.

Господарськими судами встановлено, що витребування спірного майна із відповідального зберігання було зумовлено намірами ТОВ "Білогір'я молокопродукт" здійснити продаж належного йому обладнання третій особі. Так, 06.08.2015 між ТОВ "Білогір'я молокопродукт" та ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ" було укладено попередній договір № 8.

ТОВ "Білогір'я молокопродукт" прострочило виконання свого зобов'язання перед ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ" за попереднім договором щодо підписання основного договору купівлі-продажу та передачі обладнання у власність останнього, у зв'язку чим змушений був сплатити ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ": суму забезпечувального платежу (завдатку) у розмірі 17 869,90 грн; плату за користування грошовими коштами покупця за ставкою 25% річних за весь час користування раніше перерахованими коштами, починаючи з дня отримання коштів включно у сумі 2 962 грн; штраф у розмірі, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу і становить 17 869,90 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 27113, № 27126, № 27100 від 13.05.2016.

Як встановлено господарськими судами, 04.02.2013 між ТОВ "Білогір'я молокопродукт" (кредитор) та ТОВ "Фаворит-Траст" (поручитель) було укладено договір поруки без номеру, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язується відповідати за виконання зобов'язань ТОВ "Україна 2001" (боржник) перед ТОВ "Білогір'я молокопродукт", що виникли з договору відповідального зберігання № 11/39 від 04.02.2013.

Згідно з п. 2.1 договору поруки порукою забезпечується зобов'язання боржника відшкодувати кредитору збитки, завдані будь-якими діями боржника, що спричинили неповернення обладнання його власнику, в тому числі, але не виключно втратою, знищенням або псуванням обладнання, переданого на відповідальне зберігання, у розмірі повної вартості такого обладнання або в частині нанесеної шкоди. А також сплатити в повному обсязі на користь кредитора штрафні санкції та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, відсотки тощо), понесені останнім, відповідно до умов основного договору.

Пунктом 3.1 договору поруки сторони узгодили, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання у розмірі, визначеному у пункті 3.2 договору поруки.

Відповідно до п. 3.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за пунктом 2.1. договору поруки - у вигляді обов'язку з виконання зобов'язання боржником за основним договором на суму, що дорівнює 1 500,00 грн.

10.05.2016 ТОВ "Білогір'я молокопродукт" звернулось до ТОВ "Фаворит-Траст" з вимогою № 1/05, в якій зазначило про необхідність відповідно до умов договору поруки від 04.02.2013 сплатити штрафні санкції в сумі 1 500 грн за порушення ТОВ "Україна 2001" умов договору відповідального зберігання від 04.02.2013.

Вважаючи, що ТОВ "Україна 2001" грубо порушило своє зобов'язання за договором 04.02.2013 щодо повернення обладнання з відповідального зберігання, у зв'язку з чим виконання зберігачем своїх зобов'язань за вказаним договором щодо повернення обладнання втратило для ТОВ "Білогір'я молокопродукт" інтерес, оскільки останнє не змогло укласти договір купівлі-продажу спірного обладнання і змушене було сплатити ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ" грошові кошти за невиконання умов попереднього договору від 06.08.2015, а також, враховуючи укладений з ТОВ "Фаворит-Траст" договір поруки від 04.02.2013, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Україна 2001" та ТОВ "Фаворит-Траст" про стягнення: з ТОВ "Україна 2001" на користь ТОВ "Білогір'я молокопродукт" 88 163,33 грн, з яких 57 831,40 грн - збитки, завдані порушенням обов'язку з повернення майна з відповідального зберігання у вигляді вартості вказаного майна, 20 831,90 грн - реальні збитки, яких зазнало ТОВ "Білогір'я молокопродукт" сплативши грошові кошти ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ" за невиконання умов попереднього договору від 06.08.2015; 9 500,00 грн - штраф згідно з п. 5.1.2. договору відповідального зберігання від 04.02.2013; та з ТОВ "Фаворит-Траст" на користь ТОВ "Білогір'я молокопродукт" згідно з договором поруки від 04.02.2013 1 500,00 грн, з яких 1 000,00 грн - штраф відповідно до п. 5.1.5 договору відповідального зберігання від 04.02.2013, 500,00 грн - штраф відповідно до п. 5.1.2 договору відповідального зберігання від 04.02.2013.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передання на безоплатне зберігання відповідачу-1 спірного обладнання, яке є предметом договору відповідального зберігання від 04.02.2013 № 11/39, а саме: 1 холодильної установки модель HGM 022S10G, серії ТЕ 240322704 об'ємом 800 л, компресора МТ-22, крану з нержавійки - 1 шт., центрифуги - 1 шт. Позивачем також на надано належних доказів втрати, нестачі або пошкодження спірного майна, що, відповідно до приписів чинного законодавства, є підставою для відшкодування збитків. Крім того, неповернення майна відповідачем-1, навіть в разі його передання на відповідальне зберігання, не могло б бути підставою для неукладення позивачем основного договору купівлі-продажу спірного обладнання з третьою особою та не перешкоджало здійсненню ним відчуження спірного майна у зв'язку з тим, що поклажодавець, залишаючись власником майна, має всі права власника, у тому числі і право відчуження шляхом укладення договору купівлі-продажу, який за своєю правовою природою є консенсуальним, а не реальним, і передання майна стосується виконання вже укладеного договору. Враховуючи, що позивач не довів факт передання спірного обладнання відповідачу-1 на зберігання за договором відповідального зберігання від 04.02.2013, а відтак ним не доведено й наявність у відповідача-1 обов'язку з повернення цього обладнання та надання доступу до нього, за невиконання якого умовами зазначеного договору передбачено штрафні санкції.

Суд касаційної інстанції погоджується з вказаними висновками господарських судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що договір зберігання вважається укладеним з моменту передання речі на зберігання (крім випадків професійного зберігання), тобто належить до категорії реальних договорів, а відтак обов'язок вживати усіх заходів для забезпечення схоронності речі та повернути її поклажодавцеві на його вимогу виникає у зберігача лише за умови передання поклажодавцем вказаної речі на зберігання.

Господарськими судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передання на безоплатне зберігання відповідачу-1 спірного обладнання, яке є предметом договору відповідального зберігання від 04.02.2013 № 11/39, а саме: холодильної установки модель HGM 022S10G, серії ТЕ 240322704 об'ємом 800 л, компресора МТ-22, крану з нержавійки - 1 шт., центрифуги - 1 шт.

При цьому суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України, в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Отже, положеннями Цивільного кодексу України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що у разі вчинення правочину юридичною особою він повинен бути підписаний уповноваженими представниками сторін, тобто правочин вважається укладеним від імені юридичної особи, якщо він підписаний уповноваженою на те особою.

Разом з тим, як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, в преамбулі договору відповідального зберігання № 11/39 від 04.02.2013 не зазначено найменування зберігача, а також не зазначено особу, яка діє за цим договором від імені зберігача. Розділ договору від 04.02.2013, що має назву "РЕКВІЗИТИ СТОРІН" заповнений лише з боку поклажодавця, містить відбиток печатки поклажодавця та підписаний директором ОСОБА_6 Вказаний розділ договору з боку ТОВ "Україна-2001" (зберігача) заповнено не було, він містить відбиток печатки останнього та підпис особи без зазначення прізвища, ініціалів та посади.

При цьому акт прийому-передачі, який подано позивачем в якості доказу передання майна відповідачу-1 на відповідальне зберігання за договором від 04.02.2013, також не містить найменування зберігача та особу, яка діяла від його імені і підписала цей акт. В акті також не вказано дату його складання.

Таким чином, суд касаційної інстанції зазначає, що відсутність у договорі відповідального зберігання № 11/39 від 04.02.2013 та поданому позивачем акті приймання-передачі в порушення вищевказаних приписів законодавства відомостей про особу, яка діяла від імені зберігача, підписуючи вказані договір і акт, її посаду, тобто відомостей про повноваження діяти від імені відповідача-1, свідчить про відсутність підстав вважати укладеним вказаний договір, а відтак і про відсутність у відповідача-1 договірних обов'язків за ним.

Що стосується обраного позивачем способу захисту, а саме стягнення збитків, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи не доведено, судами не встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні відносини з договору зберігання № 11/39 від 04.02.2013.

Разом з тим, між сторонами існують правовідносини внаслідок яких у розпорядженні відповідача-1 перебуває обладнання позивача. Так, відповідачем-1 до суду апеляційної інстанції надано довідку за вих. № 2259 від 14.09.2016, в якій останній зазначив, що у нього в селі Лідихівка Теофіпольського району Хмельницької області знаходиться на зберіганні холодильна установка HGM022S10G об'ємом 800 л. серія ТЕ240322704 із компресором МТ-22 разом із центрифугою, і на цьому обладнанні не позначено рік випуску та назва компанїї виробника, за виключенням наявності наклейки на одній деталі із написом "Blue Star".

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, позивачем не доведено складу цивільного правопорушення, а саме порушення зобов'язання (якого саме), причинного зв'язку між цим правопорушенням та настанням збитків у вигляді вартості втраченого обладнання, витрат за невиконання умов попереднього договору від 06.08.2015, а також підстав стягнення штрафних санкцій за договором № 11/39 від 04.02.2013.

Так, господарські суди обгрунтовано дійшли висновку, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі у тому числі і набуте на умовах зберігання. І лише у разі неможливості повернути це майно в натурі (у разі втрати, пошкодження майна) відшкодовується його вартість. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами втрату або пошкодження його майна, яке знаходилось у відповідача.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 збитків, яких ТОВ "Білогір'я молокопродукт" зазнало сплативши грошові кошти ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ" за невиконання умов попереднього договору від 06.08.2015, то суд касаційної інстанції зазначає, що за умовами договорів, на які як на підставу позову посилається позивач, неповернення переданого на відповідальне зберігання майна не могло б бути підставою для неукладення основного договору купівлі-продажу обладнання з третьою особою, оскільки поклажодавець за умовами договору зберігання, залишаючись власником майна, має всі права власника, у тому числі і право відчуження шляхом укладення договору купівлі-продажу, який за своєю правовою природою є консенсуальним, а тому передання майна стосується виконання вже укладеного договору. При цьому умовами попереднього договору від 06.08.2015 не встановлено обов'язку поклажодавця спочатку витребувати обладнання із відповідального зберігання, а лише потім його продавати.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність підстав для стягнення з відповідача-1 збитків у розмірі 20 831,90 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів штрафу згідно з п.п. 5.1.2, 5.1.5 договору відповідального зберігання від 04.02.2013 та згідно з договором поруки від 04.02.2013 касаційний господарський суд погоджується з доводами господарських судів попередніх інстанцій про те, що, враховуючи недоведення позивачем факту передання спірного обладнання відповідачу-1 на відповідальне зберігання за вказаним договором, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" не доведено і наявності у відповідача-1 обов'язку за умовами договору від 04.02.2013 повернути зазначене обладнання та надавати до нього доступ, за невиконання якого передбачено штрафні санкції. У зв'язку з відсутністю порушення договірних зобов'язань з боку відповідача, виконання яких забезпечувалося укладеним з відповідачем-2 договором поруки, відсутні і підстави для стягнення з відповідача-2 заявленої суми штрафу.

З огляду на викладене, висновки господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, грунтуються на довільному, вибірковому тлумаченні норм чинного законодавства та зводяться до необхідності переоцінки обставин справи, яким вже надана належна правова оцінка господарськими судами попередніх інстанцій.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 917/912/16 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" - без задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 917/912/16 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 917/912/16 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді С.В. Бакуліна

О.В. Яценко