ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 р. Справа № 909/1192/14

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л. М. , секретар судового засідання Войцеховська Х.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Тверська, 5, Печерський район, м. Київ, 03680;

до відповідача: Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, вул. Свободи, 266, м.Яремче, Івано-Франківська область, 78500;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Микуличин, м.Яремче, Івано-Франківська область, 78590;

про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради та державного акту на земельну ділянку;

за участю:

Від позивача: ОСОБА_2 - начальник юридичного сектору підрозділу "Івано-Франківської інспекції залізничних перевезень" регіональної філії Львівська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залі, довіреність (серія НВА № 432246 від 25 жовтня 2016 р., зареєстровано в реєстрі № 9529);

Від відповідача - Яремчанської міської ради Івано-Франківської області: ОСОБА_3 - начальник юридичного відділу міськвиконкому, довіреність (№ 3/11-9 від 24.01.17);

Від відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1: ОСОБА_4 - представник, довіреність (серія НАТ № 364861 від 15.01.16, зареєстровано в реєстрі №82).

ВСТАНОВИВ: рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.16 в позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради, визнання недійсним договору оренди землі та державного акту на земельну ділянку відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.08.16 р. рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.16 р. скасовано, прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.12.16 р. касаційну скаргу фізичної особипідприємця ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 у справі №909/1192/14 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2016 скасовано в частині наслідків розгляду позовних вимог про визнання недійсними рішення Яремчанської міської ради від 22.03.2002 № 209-3/2002 в частині продажу земельної ділянки площею 30 кв. м. підприємцю ОСОБА_1 по вул. Свободи, 278 у м. Яремче та Державного акта на право власності на земельну ділянку ІФ № 9005351 від 27.09.2004. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області. В решті постанову залишено без змін.

За результатами проведеного автоматизованого розподілу справу № 909/1192/14 передано на новий розгляд судді Неверовській Л. М.

24.01.17 р. представником позивача подано заяву №ДН-4-2/70 від 16.01.17 (вх.№1101/17) про зміну предмету позовних вимог, в якому просить суду змінити предмет позовних вимог, а саме доповнити їх наступною вимогою:

- визнати недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002 р., реєстраційний номер №36, площею 0,003 га у м.Яремче, вул. Свободи, 278, укладений між Яремчанською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 на підставі рішення Яремчанської міської ради від 22.03.2002 № 209-3/2002.

У заяві зазначає про те, що зміна предмету позову обумовлена тим, що на підставі незаконного рішення Яремчанської міської ради від 22.03.2002 №209-3/200, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Даний договір укладено Яремчанською міською радою за відсутності повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, отже, він підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст.22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи вказівки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 20.12.16 р. про те, що визнання недійсним акта ненормативного характеру, який вичерпав свою дію його виконанням, може бути належним способом захисту порушеного права, у разі оскарження такого акта у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів, заявлена позивачем зміна предмету позову є доцільною та приймається судом до розгляду.

Таким чином, позовні вимоги розглядаються господарським судом в обсязі визначеному позовною заявою та заявою №ДН-4-2/70 від 16.01.17 (вх.№1101/17 від 24.01.17) про зміну предмету позовних вимог.

Представник позивача позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради, державного акту на земельну ділянку та договору купівлі-продажу підтримав з підстав наведених в позовній заяві, заяві №ДН-4-2/70 від 16.01.17 (вх.№1101/17 від 24.01.17), заяві ДН-4-2/357 від 22.02.17 (вх.№3380/17 від 27.02.17), просить суд позов задовольнити.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилаються на те, що правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, ніж визначено законодавством, а наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який грунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту.

Представник відповідача - Яремчанської міської ради Івано-Франківської області проти позовних вимог заперечив.

Представник відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечив, подав суду заяву від 06.01.17 (вх. №1903/17 від 06.02.17) про застосування строку позовної давності.

Заперечуючи позовні вимоги зазначає про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002 р. укладено з додержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч.1-3 , 5 ст. 203 ЦК України.

Також подав клопотання вих. №б/н від 10.01.17 (вх. №2291/17 від 10.02.17) про витребування доказів по справі, в якому просить суд витребувати у приватного нотаріуса Яремчанського міського нотаріального округу ОСОБА_6 для огляду в судовому засіданні документи на підставі яких укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002 р.

Розглянувши клопотання вих.№б/н від 10.01.17 (вх. №2291/17 від 10.02.17) про витребування доказів по справі, суд вважає, що витребування документів на підставі яких укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002 р. є недоцільним для розгляду даної справи, адже, порядок вчинення нотаріальних дій не є предметом розгляду у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Яремчанської міської ради №209-3/2002 від 22.03.2002р. "Про продаж земельних ділянок у приватну власність для здійснення підприємницької діяльності" продано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 30 кв.м. по вул. Свободи, 278 у м. Яремче для обслуговування торгового кіоску (а.с. 13 том І).

На підставі рішення Яремчанської міської ради №209-3/2002 від 22.03.2002р. між Яремчанською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002р., посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний номер №36.

Предметом даного договору є земельна ділянка несільськогосподарського призначення для обслуговування торгового кіоску, розташована на території Яремчанської міської ради по вул. Свободи, 278, площею 0,003 га.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002р., реєстраційний номер №36, 27.09.2004р. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ІФ №9005351 (а.с. 17 том І).

31.03.2014 р. позивачем було проведено інвентаризацію земель смуги відведення ДТГО "Львівська залізниця" для виготовлення державних актів на право постійного землекористування по ВП "Івано-Франківська дистанція колії". В звязку з чим було встановлено, що у межах м. Яремче в смузі відведення залізниці на ділянці з прив'язкою до колії на км 60 пк8 з лівої сторони по ходу кілометра в смузі відведення залізниці на відстані 6 м від осі колії під залізничним мостом знаходиться будівля кафе "У ОСОБА_1", земельні ділянки (площею 100 кв.м. та 30 кв.м.), під яким відповідно до вищезазначених рішень Яремчанської міської ради надані в оренду та продані ФОП ОСОБА_1, в той час як ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить 30 м від осі головної колії. Даний факт був зафіксований в акті обстеження (а.с. 18-20 том І).

Дослідивши судові рішення прийняті за результатами попереднього розгляду даної справи, суд зазначає наступне.

Як вже вказувалось, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.16 в позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради, визнання недійсним договору оренди землі та державного акту на земельну ділянку відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.08.16 р. рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.16 р. скасовано, прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги повністю. Визнано недійсними рішення Яремчанської міської ради, державний акт на право власності на земельну ділянку, п. 7 рішення Яремчанської міської ради в частині передачі в оренду земельної ділянки, договір оренди землі.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.12.16 р. касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 у справі №909/1192/14 та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2016 скасовано в частині наслідків розгляду позовних вимог про визнання недійсними рішення Яремчанської міської ради від 22.03.2002 № 209-3/2002 в частині продажу земельної ділянки площею 30 кв. м. підприємцю ОСОБА_1 по вул. Свободи, 278 у м. Яремче та Державного акта на право власності на земельну ділянку ІФ № 9005351 від 27.09.2004. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області. В решті постанову залишено без змін.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду справи в касаційній інстанції, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.08.16 р. скасовано частково, та вона набрала законної сили в частині залишеній без змін, слід використати ст. 35 ГПК України та застосувати встановлені апеляційним судом факти.

Так, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.08.16 р. залишеною без змін при касаційному перегляді, в частині встановлення фактів щодо належності спірної земельної ділянки до земель залізниці, встановлено наступне.

Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на 22.03.2002р.) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014р. у справі № 911/3427/13).

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями (п. "б" ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт".

Смуга відведення - це землі залізничного транспорту, що зайняті залізничним полотном, інженерними та штучними спорудами, обладнанням, лінійно-колійними та іншими технологічними будівлями, пристроями залізничної сигналізації, енергетики та зв'язку, лініями електропостачання, захисними лісонасадженнями, спорудами тощо.

Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 11 Закону України "Про транспорт" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Частиною 1 ст. 23 Закону України "Про транспорт", яка кореспондується з положеннями статті 68 Земельного кодексу України, встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно з Планом смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ-Держкордон Львівської залізниці 1994 року, який є належним доказом землекористування та первинного Плану смуги відведення 1951 року ширина смуги відведення у даному місці становить 30 м від осі головної колії. Вказаний план 1994 р. смуги відведення є погоджений в тому числі і Яремчанською міською радою, тому про межі земельних ділянок смуги відведення залізниці міській раді було відомо.

Як вбачається з акту обстеження земельної ділянки від 31.03.2014р., складеного за участю представників позивача, у межах м. Яремче в смузі відведення залізниці на ділянці з прив'язкою до колії на км60 пк8 з лівої сторони по ходу кілометра в смузі відведення залізниці на відстані 6 м від осі колії під залізничним мостом знаходиться будівля кафе "У ОСОБА_1", земельні ділянки (площею 100 кв.м. та 30 кв.м.), в той час як ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить 30 м від осі головної колії. Ці фактичні дані підтверджуються планом смуги відведення 1951 року та 1994 року (а.с. 22-28, 53-59 том І).

Тобто, плани смуги відведення 1951 року та 1994 року підтверджують право користування залізницею спірними земельними ділянками.

Отже, спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність, тому Яремчанська міська рада не мала законних повноважень розпоряджатися землями такої категорії.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на 22.03.2002р.) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на 22.03.2002) встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Вимога Земельного кодексу України про переоформлення прав постійного користування земельною ділянкою до 01 січня 2005 року, Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005р. №5-рп/2005, визнана неконституційною.

Частиною 5 ст. 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Докази про вилучення земельної ділянки в матеріалах справи відсутні.

Згідно з пп. "г" п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

За таких обставин, наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом (правова позиція Верховного суду України, яка визначена у постанові №3-641гс15 від 07.10.2015р.).

Щодо початку перебігу строку позовної давності, апеляційний суд, з висновками якого в цій частині, погодився Вищий господарський суд України, встановив, що в даному випадку позовна давність позивачем не порушена, оскільки, її слід відраховувати не з моменту прийняття відповідачем -1 спірних рішень 2002 та 2004 р., а з моменту проведення інвентаризації земель смуги відведення ДТГО "Львівська залізниця"-31.03.2014р.

Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 04.08.16 р. у даній справі, в частині залишеній без змін набрала законної сили 04.08.2016 року, тому встановлені нею факти, в цій частині, не повинні доводитися знову при вирішенні справи №909/1192/14, в порядку статті 35 ГПК України. Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення.

Таким чином, наведені встановлені апеляційним судом обставини щодо належності спірної земельної ділянки до земель залізниці, а також початку перебігу строку позовної давності є преюдиціальними та не потребують доказування.

Скасовуючи постанову апеляційної інстанції в частині наслідків розгляду позовних вимог про визнання недійсними рішення Яремчанської міської ради від 22.03.2002 № 209-3/2002 в частині продажу земельної ділянки площею 30 кв. м. підприємцю ОСОБА_1 по вул. Свободи, 278 у м. Яремче та Державного акта на право власності на земельну ділянку ІФ № 9005351 від 27.09.2004, Вищий господарський суд України вказав, що господарські суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків щодо визначення належності обраного позивачем способу захисту в частині його вимог про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради від 22.03.2002 № 209-3/2002 в частині продажу земельної ділянки площею 30 кв. м. підприємцю ОСОБА_1 по вул. Свободи, 278 у м. Яремче та Державного акта на право власності від 27.09.2004 на земельну ділянку ІФ № 9005351 кадастровий № 050090053.

Так, колегія суддів зазначила, державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, ОСОБА_3 Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим право, посвідчене державними актами, виникає на підставі відповідного правочину та є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування.

Як зазначено у постанові Вищого господарського суду України, виходячи з того, що акт ненормативного характеру, виданий органом місцевого самоврядування про прийняття рішення про продаж земельної ділянки вичерпує свою дію його виконанням, підставою для набуття особою речового права та, відповідно, обставиною, що порушує права позивача, є укладення відповідного договору. Визнання недійсним акта ненормативного характеру, який вичерпав свою дію його виконанням, може бути належним способом захисту порушеного права, у разі оскарження такого акта у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів (згідно з правовою позицією Верховного Суду України за постановою від 30.09.2015 у справі № 911/3396/14)

Як висновок, колегія суддів відзначила, що господарські суди попередніх інстанцій наведеного вище не врахували, не дослідили зміст спірного державного акта та не з'ясували, на підставі та відповідно до якого правовстановлюючого документа його видано, не перевірили, чи відбувся за наслідками задоволення позовних вимог в цій частині захист порушеного права позивача.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 20.12.2016 р., при новому розгляді справи, судом розглянуто вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки у комплексному поєднанні із вимогою про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради, досліджено зміст спірного державного акта. При цьому, суд зазначає наступне.

Стаття 116 Земельного кодексу України визначає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із приписами ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно зі ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями (п. "б" ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України).

Відповідно до Конституції України (ст. 19), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка належить до земель залізниці, а отже до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність, міська рада не мала законних повноважень щодо розпорядження землями такої категорії.

Згідно п.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

З огляду на перебування спірної земельної ділянки у державній власності та її належність до земель залізничного транспорту, у Яремчанської міської ради були відсутніми законні повноваження щодо розпорядження землями даної категорії. Отже, рішення Яремчанської міської ради №209-3/2002 від 22.03.2002р. "Про продаж земельних ділянок у приватну власність для здійснення підприємницької діяльності" в частині продажу земельної ділянки площею 30 кв.м. підприємцю ОСОБА_1 по вул. Свободи, 278 у м. Яремче є незаконним та підлягає визнанню недійсним.

Як встановлено судом, на підставі рішення Яремчанської міської ради №209-3/2002 від 22.03.2002р. між Яремчанською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002р., посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний номер №36, предметом якого є продаж спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу,

Згідно ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як вбачається з наведених обставин, спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки не відповідає змісту Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України "Про транспорт".

Враховуючи, що даний договір було укладено на підставі незаконного рішення Яремчанської міської ради №209-3/2002 від 22.03.2002р., за відсутності у останньої законних повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002 р., реєстраційний номер №36, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 216 Цивільному кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст. 236 Цивільному кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як вбачається зі змісту державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №9005351 від 27.09.2004р., в ньому вказано, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0030 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002р., реєстраційний номер №36.

Отже, правовстановлюючим документом на підставі якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку є договір купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002р., реєстраційний номер №36.

Пунктом 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, ОСОБА_3 Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Таким чином, з огляду на визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002р., реєстраційний номер №36, державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0030 га від 27.09.2004р. серії ІФ №9005351 від 27.09.2004 р., виданий фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на підставі недійсного договору підлягає також визнанню недійсним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За наведених встановлених судом обставин, з метою захисту та відновлення порушеного права власності позивача, позовні вимоги у частині визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради, договору купівлі-продажу та державного акту на земельну ділянку підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК, судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідачів порівну.

Керуючись ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст. ст. 12, 84, 116, 122 Земельного кодексу України, ст.ст. 21, 203, 215, 216, 236 Цивільному кодексу України, ст. 22, 35, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Яремчанської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради, державного акту на земельну ділянку та договору купівлі-продажу - задовольнити.

Визнати недійсним рішення Яремчанської міської ради №209-3/2002 від 22.03.2002р. "Про продаж земельних ділянок у приватну власність для здійснення підприємницької діяльності" в частині продажу земельної ділянки площею 30 кв.м. підприємцю ОСОБА_1 по вул. Свободи, 278 у м. Яремче.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АЕР №686284 від 11.04.2002 р., реєстраційний номер №36, площею 0,003 га у м. Яремче, вул. Свободи, 278, укладений між Яремчанською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку ІФ №9005351 від 27.09.2004р. кадастровий № 050090053.

Стягнути з Яремчанської міської ради, вул. Свободи,266 м. Яремче, Івано-Франківська область, 78500 (ідентифікаційний код 04054286) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул.Тверська, 5, Печерський район, м. Київ, 03680 (ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул.Гоголя,1, м. Львів, 79000 (ідентифікаційний код 40081195) 2018 (дві тисячі вісімнадцять) грн. судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (с. Микуличин, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, 78590 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул.Тверська, 5, Печерський район, м. Київ, 03680 (ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул.Гоголя,1, м. Львів, 79000 (ідентифікаційний код 40081195) 2018 (дві тисячі вісімнадцять) грн. судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.03.17

Суддя Неверовська Л. М.