КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. Справа№ 910/15577/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Алданової С.О.

Шапрана В.В.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Круторогова С.І.;

від відповідача 1: Браницький Д.Ю.;

від відповідача 2: Коненко Д.Ю.

Розглянувши

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ"

та Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 17.11.2016 року

у справі № 910/15577/16 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом KANELA INVESTMENT LTD

до 1. Публічного акціонерного товариства

"КИЇВЕНЕРГО";

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Буд-

ВВВ"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року позов компанії "Канела Інвестмент Лтд" (KANELA INVESTMENT LTD) задоволено.

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" зобов'язано припинити постачання електричної енергії у нежитловій будівлі, розташованій за адресою: місто Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б.

Розірвано договір про постачання електричної енергії № 63261 від 15.06.2016 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ".

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволі позовних вимог компанії "Канела Інвестмент Лтд".

Також до Київського апеляційного господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "КИЇВЕНЕРГО" з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року у справі № 910/15577/16 та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2016 р. апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" та Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року у справі № 910/15577/16 були прийняті до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Жук Г.А., Пашкіна С.А.

Розпорядженням головного спеціаліста відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/402/17 від 02.02.2017 р., у зв'язку із виходом суддів Пашкіної С.А. та Жук Г.А., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустку, справу № 910/15577/16 призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів та передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 02.02.2017 р. справу № 910/15577/16 було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Алданова С.О., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 р. апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" та Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" прийняті до свого провадження колегією суддів у новому складі.

03.02.2017 р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача надійшов відзив на апеляційні скарги.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/461/17 від 07.02.2017 р., у зв'язку із виходом судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустку, справу № 910/15577/16 призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів та передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 07.02.2017 р. справу № 910/15577/16 було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Алданова С.О., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 р. апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" та Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" прийняті до свого провадження колегією суддів у новому складі.

07.02.2017 р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" надійшли клопотання: про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, про зупинення провадження у справі, про фіксування судового процесу технічними засобами, про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів та про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 07.02.2017 року представники сторін не з'явилися. Розгляд справи було відкладено на 27.02.2017 року.

Представником відповідача 2 подано клопотання про зупинення провадження у справі №910/15577/16 до розгляду пов'язаними з нею справами № 910/10442/16, №826/8251/16, №910/23396/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у раві в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої рави.

Пов'язаною справою вважається така інша справа, у якій інший суд встановлює ставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в ній справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному подарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Предметом спору у справі №910/15577/16 є припинення постачання електричної енергії та розірвання договору про постачання електричної енергії.

Предметом спору у справі №826/8251/16 є оскарження висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 26.04.2016 р. за результатами розгляду скарги ТОВ «ТД «Дарниця» від 19.04.2016 р. з уточненнями до неї від 26.04.2016 р. та наказу міністерства юстиції України №1319/5 від 05.05.2016 р.

Серед записів та рішень державних реєстраторів, які розглядаються в межах справи №826/8251/16, відсутні ті, на підставі яких набула право власності на об'єкт нерухомості за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144-Б, Компанія «Канела Інвестмент Лтд», а саме: записи про право власності №14603238 та №14603095, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29693003 від 20.05.2016 року та №29695736 від 21.05.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, немає жодних підстав стверджувати, що адміністративна справа №826/8251/16 якимсь чином пов'язана з даною справою.

В межах справи №826/8251/16, як справи адміністративного судочинства, не вирішується спір про право, у тому числі право власності на об'єкт нерухомості за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144-Б, а тому результати розгляду такої адміністративної справи жодним чином не можуть впливати на вирішення даної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що відсутні обставини для зупинення апеляційного провадження. Справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Як на момент розгляду справи у суді першої інстанції так і на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач є власником нежилих у нежитловій будівлі, що розташована за адресою: місто Київ, Харківське шосе, буд. 144 Б.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 року рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2016 року у справі №910/10442/16 залишено без змін.

Предметом спору у справі №910/10442/16 є визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013 р., на підставі якого ТОВ «Буд-ВВВ» набуло право власності на об'єкт нерухомості за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144-Б.

Таким чином, в межах справи №910/10442/16 не розглядаються вимоги щодо правомірності набуття права власності на вищезазначений об'єкт нерухомості Компанією «Канела Інвестмент Лтд», яка заявила позов у даній справі, що свідчить про не пов'язаність даних справ.

Ухвалені судами рішення у справах №910/10442/16 та №826/8251/16 доводять фактичну відсутність у відповідача 2 права власності на будь-яке з приміщень будівлі та будівлю в цілому, що надає підстави для встановлення факту порушення прав законного власника будівлі, яким є позивач, виходячи із предмету та підстав позовної заяви у даній справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.12.2016 року порушено провадження у справі №910/23396/16 та призначено розгляд справи на 30.06.2017 року

Тобто, позовна заява у справі №910/23396/16 подана ТОВ «Буд-ВВВ» вже після рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/15577/16.

Враховуючи принцип розумності строку розгляду апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволення клопотання про зупинення розгляду справи, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Представником відповідача 2 подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Торговий дім «Дарниця». Дане клопотання колегією суддів відхиляється, оскільки результат розгляду даного спору ніяким чином не порушує законних прав та інтересів ТОВ «Торговий дім «Дарниця».

Як вбачається з матеріалав даної справи, 15.06.2016 року між ПАТ "Київенерго" (постачальник) та ТОВ "Буд-ВВВ" (споживач) був укладений Договір про постачання електричної енергії №63261 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з Додатком 4А до договору "Перелік об'єктів споживача" об'єктами споживача згідно умов договору є магазини за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144-Б.

20.05.2016 року між ТОВ "Торговий дім "Дарниця" (продавець) та Компанією "Канела Інвестмент Лтд" (покупець) було укладено договори купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М. та зареєстровані в реєстрі за №№944, 945, за умовами яких Компанія "Канела Інвестмент Лтд" набула право власності на нежитлове приміщення підвального поверху, площею 2440,00 кв.м., та нежитлове приміщення першого поверху, площею 2862,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б, приміщення 1, приміщення 2.

20.05.2016 року право власності Компанії "Канела Інвестмент Лтд" на вищезазначені приміщення було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 21.05.2016 року №№59584597, №59584084.

Крім цього, Компанії "Канела Інвестмент Лтд" належить право власності на нежилі приміщення ІІ-го поверху та надбудови з прибудовою (в літ. А), площею 5972,60 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 13.03.2012 року та Витягом про державну реєстрацію прав №33509387 від 19.03.2012 року.

У зв'язку з тим, що договір на постачання електричної енергії на об'єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б, було укладено з особою, яка не є власником даного об'єкту, позивач звернувся до ПАТ "Київенерго" (відповідача-1) з листом від 14.07.2016 року, в якому повідомив про наявність у нього права власності на об'єкт та просив припинити постачання електричної енергії до укладання відповідного договору із законним власником.

У відповідь ПАТ "Київенерго" направило лист від 17.08.2016 року №42АУ/012/8894, в якому повідомило, що ПАТ "Київенерго" не має підстав для проведення відключень від електропостачання об'єктів за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144-Б, оскільки до ПАТ "Київенерго" не надходило відповідних листів від ТОВ "Буд-ВВВ" (відповадча-2).

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, на теперішній час власником нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б, є Компанія "Канела Інвестмент Лтд" (позивач), що підтверджується відповідними договорами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі врегульовано Законом України "Про електроенергетику".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електроенергетику" постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору; споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до ч. 2 статті 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) врегульовані Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28 (далі - Правила).

У відповідності до пунктів 5.1., 5.2. Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача. При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3).

Згідно з пп. 8 п. 5.4. Правил для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації, зокрема, копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення).

Разом з тим, договір на постачання електричної енергії був укладений між ПАТ "Київенерго" та ТОВ "Буд-ВВВ", яке станом на день укладення договору не було ані власником, ані користувачем приміщень за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б.

Відповідно до п. 6.18. Правил у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. Постачальник електричної енергії зобов'язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії (спільне використання технологічних електричних мереж) з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний здійснювати оплату спожитої на таких об'єктах електричної енергії та інших платежів, виходячи з умов відповідних договорів. З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів після розірвання договорів із споживачем, який звільняє приміщення.

Аналогічні положення мітяться в договорі про постачання електричної енергії №63261 від 15.06.2016 р., укладеному між ПАТ "Київенерго" та ТОВ "Буд-ВВВ".

Так, згідно з п. 2.3.13. договору у разі звільнення споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у т.ч. шляхом банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення або закінчення терміну права користування на електроустановки споживач зобов'язаний повідомити постачальника за 20 діб до дня настання таких змін та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених цим договором, до дня настання вищезазначених змін включно, а постачальник зобов'язаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення споживачем приміщення або закінчення терміну права користування на електроустановки.

Відповідно до п. 9.4. договору у разі отримання постачальником підтвердженої інформації щодо відсутності права власності або користування на об'єкт у споживача від третіх осіб, постачальник має право в односторонньому порядку розірвати договір. У такому випадку договір вважається розірваним через 20 днів після відправлення постачальником споживачу письмового повідомлення про розірвання договору з наступним припиненням електропостачання об'єктів згідно з договором.

Таким чином, оскільки відповідно до положень законодавства та умов договору розірвання договору про постачання електричної енергії залежить виключно від дій сторін даного договору (подання споживачем заяви щодо розірвання договору або відправлення постачальником повідомлення про розірвання договору), від вчинення яких відповідачі недобросовісно ухиляються, позивач, будучи власником нежитлових приміщень та маючи право на укладення саме з ним договору про постачання електричної енергії, правомірно просить розірвати такий договір з особою, яка не є власником приміщень, в судовому порядку.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом: припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Через існування спірного договору позивач фактично позбавлений права на розпорядження будівлею на власний розсуд, у зв'язку із чим він не має можливості, як її законний власник, укласти договір із відповідачем 1 в порядку вимог ПКЕЕ, ГК України та інших норм чинного законодавства України тощо.

Обидва відповідачі в своїх апеляційних скаргах безпідставно посилаються на порушення судом, що ухвалив рішення від 17.11.2016 року, зокрема, ст.ст. 651, 652 ЦК України. Однак, така позиція не містить в собі будь-якого підґрунтя, оскільки позивач, в обґрунтування своїх вимог, вказує, що Договір укладено між відповідачами в порушення п.п. 5.4., 6.18 ПКЕЕ, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України.

Позивач, як власник будівлі, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, адже саме він має виключне право визначати потребу чи відсутність потреби у постачанні електричної енергії в нежитловій будівлі Торгового дому «Дарниця», яка йому належить на праві власності. Станом на цей час позивач, як власник будівлі, не може особисто укласти договір щодо надання послуг з постачання електричної енергії в належній йому будівлі через наявність договору із неналежним споживачем, яким є відповідач 2, який знаходиться у будівлі без достатніх правових підстав і не має в наявності документів, підтверджуючих його право власності чи користування нежитловими приміщеннями в будівлі Торгового дому «Дарниця». Зазначене вище свідчить про порушення прав позивача, зокрема, на вільне користування та розпорядження належним йому об'єктом нерухомості з урахуванням особливостей його облаштування певними технічними потужностями, в тому числі, пов'язаними із постачанням електроенергії.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Отже, з урахуванням того, що саме власник майна має визначати потребу у електропостачанні належних йому об'єктів, а позивач як власник нежитлових приміщень не має можливості укласти договір про постачання електричної енергії через укладення такого договору з неналежним споживачем, суд дійшов висновку, що існування договору №63261 від 15.06.2016 р., укладеного між відповідачами, порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належними йому приміщеннями, у зв'язку з чим позовні вимоги про зобов'язання припинити постачання електричної енергії та розірвати договір про постачання електричної енергії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року у справі №910/15577/16 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

2. Справу № 910/15577/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.О. Алданова

В.В. Шапран