РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017Справа №911/173/17

За позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина»
доПриватного підприємства «Рось»
простягнення 148907 грн. 96 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Шадріна С.О. - представник за довіреністю № 897 від 12.12.2016;

від відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.01.2017 до Господарського суду міста Києва за підсудністю з Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» з вимогами до Приватного підприємства «Рось» про стягнення 148907 грн. 96 коп., з яких 33306 грн. 09 коп. 3% річних та 115601 грн. 87 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав на те, що рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15, яке було змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016, стягнуто з Приватного підприємства «Рось» 1138270,41 грн. основного боргу, 313102,33 грн. пені за період з 16.05.2015 по 15.11.2016, 17682,17 грн. 3% річних за період з 16.05.2015 по 20.11.2015, 17626,18 грн. інфляційних втрат за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року, 22300,21 грн. судового збору.

З огляду на те, що відповідач у повному обсязі сплатив грошові кошти, присуджені до стягнення у справі № 911/5173/15, лише 11.11.2016, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 33306 грн. 09 коп. за період з 21.11.2015 по 10.11.2016 та інфляційні втрати у розмірі 115601 грн. за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 порушено провадження у справі № 911/173/17, розгляд справи призначено на 07.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 28.02.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 28.02.2017 подав письмові пояснення по справі, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 28.02.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 411.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 28.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 у справі № 911/5173/15 встановлено наступні обставини:

1) 01.01.2015 між Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Батьківщина» (продавець) та Приватним підприємством «Рось» (покупець) було укладено Договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 2, відповідно до умов якого продавець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коровяче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662 - 97, надалі товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар.

2) Відповідно до п. 2.1. Договору оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному Протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до даного договору. Ціна на товар може змінюватись 2 (два) рази на місяць. Сторона, яка ініціює зміну ціни на товар зобов'язана повідомити іншу сторону про зміну ціни не пізніше ніж за 5 (п'ять) календарних днів до такої зміни цінним листом з описом вкладення або передати особисто представнику (працівнику) продавця (покупця) Протокол погодження ціни під підпис. При такій передачі зазначається повне прізвище, ім'я та по-батькові особи, яка отримала Протокол погодження ціни, її посада, дата та час отримання Протоколу.

3) Відповідно до п. 2.5 Договору розрахунок за даним договором здійснюється шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами, але не пізніше п`яти банківських днів з моменту отримання покупцем продукції від продавця.

4) Згідно з п. 3.1.3 Договору сторони погодили, що продавець на підставі товарно-транспортної накладної зобов'язується передати у власність покупцю товар, (молоко і молочні продукти в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру та білку), що відповідає за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за цінами встановленими у Протоколі погодження ціни, враховуючи наступні умови, які обумовлені Протоколом погодження ціни (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині здійснення оплати за поставлений позивачем товар, Сільськогосподарський виробничий кооператив «Батьківщина» звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Рось» заборгованості за поставлений товар у розмірі 1138270 грн. 41 коп., пені у розмірі 313102 грн. 33 коп. за період з 16.05.2015 по 15.11.2015, 3% річних у розмірі 17682 грн. 17 коп. за період з 16.05.2015 по 20.11.2015 та інфляційних втрат у розмірі 19892 грн. 65 коп. за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року (копія позовної заяви у справі № 911/5173/15 та розрахунку заборгованості долучена позивачем до матеріалів даної справи через відділ діловодства суду 06.02.2017).

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15 позов Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» задоволено повністю; стягнуто з Приватного підприємства «Рось» суму основного боргу у розмірі 1138270 грн. 41 коп., пеню у розмірі 313102 грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 17682 грн. 17 коп. та інфляційні втрати у розмірі 19892 грн. 65 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 у справі № 911/5173/15 рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 змінено (в частині розміру інфляційних втрат) та його викладено в наступній редакції: «Стягнути з Приватного підприємства "Рось" на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Батьківщина" 1138270,41 грн. основного боргу, 313102,33 грн. пені, 17682,17 грн. 3% річних, 17626,18 грн. інфляційних втрат, 22300,21 грн. судового збору».

08.04.2016 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 Господарським судом міста Києва видано наказ про стягнення з Приватного підприємства «Рось» на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» 1138270 грн. 41 коп. основного боргу, 313102 грн. 33 коп. пені, 17682 грн. 17 коп. 3% річних, 17626 грн. 18 коп. інфляційних втрат та 22300 грн. 21 коп. судового збору, що разом становить 1508981 грн. 30 коп.

Судом встановлено, що 21.06.2016 державним виконавцем Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 51474805 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.04.2016 у справі № 911/5173/15.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язань зазначені у ст.ст. 599 - 609 Цивільного кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 27.09.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 50000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 382 від 27.09.2016 (призначення платежу - заборгованість згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15), 29.09.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 402051 грн. 07 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 686 від 28.09.2016 (призначення платежу - погашення боргу згідно з наказом № 911/5173/15), 07.10.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 280469 грн. 56 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 688 від 06.10.2016 (призначення платежу - погашення боргу згідно з наказом суду № 911/5173/15), 31.10.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 230 від 31.10.2016 (призначення платежу - заборгованість згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15), 01.11.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 283 від 01.11.2016 (призначення платежу - заборгованість згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15), 02.11.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 309 від 02.11.2016 (призначення платежу - заборгованість згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15), 04.11.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 240000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 393 від 04.11.2016 (призначення платежу - заборгованість згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15), 07.11.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 415 від 07.11.2016 (призначення платежу - заборгованість згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15), 09.11.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 30491 грн. 93 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 500 від 09.11.2016 (призначення платежу - заборгованість згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15).

Копії вказаних платіжних доручень долучено позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 06.02.2016.

Таким чином, загальний розмір сплачених відповідачем грошових коштів становить 1483012 грн. 56 коп.

Судом встановлено, 15.11.2016 між Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Батьківщина» (стягувач) та Приватним підприємством «Рось» (боржник) укладено Мирову угоду по виконавчому провадженню ВП№ 51474805, відповідно до п. 1 якої сторони домовились врегулювати виконавче провадження ВП№ 51474805, яке перебуває на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Сквирського районного управління юстиції шляхом підписання мирової угоди.

Відповідно до п. 2 Мирової угоди від 15.11.2016 сторони погоджуються, що станом на 15.11.2016 заборгованість з виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.04.2016 у справі № 911/5173/15 погашена у розмірі 1483012 грн. 56 коп.

Відповідно до п. 3 Мирової угоди від 15.11.2016 стягувач визнає перерахування Філією «Охтирський сиркомбінат» Приватного підприємства «Рось» в сумі 28270 грн. 00 коп. згідно з платіжним дорученням № 1925 від 14.03.2016 в рахунок погашення зобов'язань боржника по виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.04.2016 у справі № 911/5173/15.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2016 затверджено на стадії виконавчого провадження Мирову угоду від 15.11.2016 у справі № 911/5173/15, укладену між Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Батьківщина» та Приватним підприємством «Рось», у вищевикладеній редакції.

При цьому, у судовому засіданні 28.02.2017 представник позивача долучив до матеріалів справи платіжне доручення № 1925 від 14.03.2016 про сплату Філією «Охтирський сиркомбінат» Приватного підприємства «Рось» на рахунок Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» грошових коштів у розмірі 28270 грн. 00 коп. (призначення платежу - за молоко згідно з договором).

Відповідно до ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, оскільки відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти у загальному розмірі 1483012 грн. 56 коп., та сторони шляхом укладення Мирової угоди від 15.11.2016 домовились зарахувати сплачені відповідачем грошові кошти 14.03.2016 у сумі 28270 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості відповідача за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 2 від 01.01.2015, суд дійшов висновку, що 15.11.2016 (дата досягнення між сторонами домовленості щодо припинення зобов'язань на суму 28270 грн. 00 коп., про що було укладено Мирову угоду від 15.11.2016) відповідач у повному обсязі сплатив заборгованість за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 2 від 01.01.2015, яка була стягнута рішенням Господарського суду Київської області від13.01.2016 (з урахуванням постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016) у справі № 911/5173/15 (заборгованість за поставлений товар у розмірі 1138270 грн. 41 коп., пеню у розмірі 313102 грн. 33 коп. за період з 16.05.2015 по 15.11.2015, 3% річних у розмірі 17682 грн. 17 коп. за період з 16.05.2015 по 20.11.2015 та інфляційні втрати у розмірі 19892 грн. 65 коп. за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року).

Наразі, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 33306 грн. 09 коп. за період з 21.11.2015 по 10.11.2016 та інфляційні втрати у розмірі 115601 грн. за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15, яке було змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 (в частині розміру інфляційних втрат), стягнуто з Приватного підприємства «Рось» 3% річних у розмірі 17682 грн. 17 коп. за період з 16.05.2015 по 20.11.2015.

Наразі, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 33306 грн. 09 коп. за період з 21.11.2015 по 10.11.2016, нарахованих на всю суму основного боргу - 1138270 грн. 00 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості з огляду на те, що при здійсненні розрахунку 3% річних позивачем не було враховано здійснені відповідачем часткові оплати (у період з 27.09.2016 по 09.11.2016) та не враховано календарну кількість днів у 2016 році (366 днів).

Як встановлено судом, 27.09.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 50000 грн. 00 коп., 29.09.2016 - грошові кошти у розмірі 402051 грн. 07 коп., 07.10.2016 - грошові кошти у розмірі 280469 грн. 56 коп., 31.10.2016 - грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., 01.11.2016 - грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., 02.11.2016 - грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., 04.11.2016 - грошові кошти у розмірі 240000 грн. 00 коп., 07.11.2016 - грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., 09.11.2016 - грошові кошти у розмірі 30491 грн. 93 коп.

Таким чином, враховуючи суму основного боргу, яка була стягнута судом у справі № 911/5173/15 - 1138270 грн. 41 коп., та суми сплачених відповідачем грошових коштів, суд дійшов висновку, що сума основного боргу у повному обсязі була погашена відповідачем 04.11.2016 (04.11.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 240000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 309 від 02.11.2016, у зв'язку з чим сума основного боргу, стягнута у справі № 911/5173/15, була погашена у повному обсязі).

За таких обставин, обґрунтованим для нарахування 3% річних є період з 21.11.2015 по 03.11.2016 з урахуванням здійснених відповідачем у період з 27.09.2016 по 04.11.2016 часткових оплат.

Таким чином, суд здійснив власний розрахунок 3% річних (враховуючи, що позивачем здійснює нарахування 3% річних за прострочення сплати грошових коштів у розмірі 1138270 грн. 00 коп.).

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
113827021.11.2015 - 31.12.2015413 %3835,81
113827001.01.2016 - 26.09.20162703 %25191,22
108827027.09.2016 - 28.09.201623 %178,40
686218.9329.09.2016 - 06.10.201683 %449,98
405749.3707.10.2016 - 30.10.2016243 %798,20
285749.3731.10.2016 - 31.10.201613 %23,42
165749.3701.11.2016 - 01.11.201613 %13,59
45749.3702.11.2016 - 03.11.201623 %7,50
Всього:30498,12
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, є 30498 грн. 12 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» в частині стягнення з Приватного підприємства «Рось» 3% річних у розмірі 33306 грн. 09 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 30498 грн. 12 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 115601 грн. 87 коп. за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року, нарахованих на суму основного боргу у розмірі 1138270 грн. 41 коп.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2016 у справі № 911/5173/15, яке було змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 (в частині розміру інфляційних втрат), стягнуто з Приватного підприємства «Рось» інфляційні втрати у розмірі 17626 грн. 18 коп. за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року.

Наразі, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 115601 грн. 87 коп. за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року, нарахованих на всю суму основного боргу - 1138270 грн. 41 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його необґрунтованості з огляду на те, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат позивачем не було враховано здійснені відповідачем часткові оплати (у період з 27.09.2016 по 09.11.2016).

Так, як встановлено судом, 27.09.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 50000 грн. 00 коп., 29.09.2016 - грошові кошти у розмірі 402051 грн. 07 коп., 07.10.2016 - грошові кошти у розмірі 280469 грн. 56 коп., 31.10.2016 - грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., 01.11.2016 - грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., 02.11.2016 - грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., 04.11.2016 - грошові кошти у розмірі 240000 грн. 00 коп., 07.11.2016 - грошові кошти у розмірі 120000 грн. 00 коп., 09.11.2016 - грошові кошти у розмірі 30491 грн. 93 коп.

Таким чином, враховуючи суму основного боргу, яка була стягнута судом у справі № 911/5173/15 - 1138270 грн. 41 коп., та суми сплачених відповідачем грошових коштів, суд дійшов висновку, що сума основного боргу у повному обсязі була погашена відповідачем 04.11.2016 (04.11.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 240000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 309 від 02.11.2016, у зв'язку з чим сума основного боргу, стягнута у справі № 911/5173/15, була погашена у повному обсязі).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат (в межах заявленого позивачем періоду нарахування та з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат).

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.12.2015 - 26.09.01.07281449.681219719.68
27.09.2016 - 28.09.0.411.0000.001088270.41
29.09.2016 - 06.10..341.0000.00686219.34
07.10.2016 - 30.10..781.02811360.99417110.77
31.10.2016 - 31.10..781.0000.00285749.78
01.11.2016 - 01.11..781.0000.00165749.78
02.11.2016 - 03.11.201645749.781.0000.0045749.78
Всього:92810,67
Таким чином, обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є 92810 грн. 67 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» в частині стягнення з Приватного підприємства «Рось» інфляційних втрат у розмірі 115601 грн. 87 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 92810 грн. 67 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10-А; ідентифікаційний код: 32191954) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» (38600, Полтавська обл., Котелевський район, селище міського типу Котельва, вул. Калантаївська, буд. 97; ідентифікаційний код: 03773174) 3% річних у розмірі 30498 (тридцять тисяч чотириста дев'яносто вісім) грн. 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 92810 (дев'яносто дві тисячі вісімсот десять) грн. 67 коп. та судовий збір у розмірі 1849 (одна тисяча вісімсот сорок дев'ять) грн. 63 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 07.03.2017

Суддя І.М. Отрош