ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. Справа № 917/1768/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №288 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 27.12.16 у справі

за позовом Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків

до ТОВ "Ресурс-Агроцентр", м. Полтава

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС-АГРОЦЕНТР" про стягнення 34 000,00 грн. штрафу та 34 000,00 грн. пені відповідно до рішення адмінколегії позивача від 01.03.2016 р. № 25-р/к в справі № 3/12-196-15.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.12.2016 р. (суддя - Бунякіна Г.І.) припинено провадження у справі в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України в частині стягнення 34 000,00 грн. штрафу, визначеного за рішенням адмінколегії позивача від 01.03.2016 р. № 25-р/к в справі № 3/12-196-15 та відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 34 000,00 грн. пені.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

За результатами розгляду матеріалів справи № 3/12-196-15 адміністративна колегія Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла рішення № 25-р/к від 01.03.2016 р., яким визнано дії ТОВ "РЕСУРС-АГРОЦЕНТР" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки. За вчинене порушення на ТОВ "РЕСУРС-АГРОЦЕНТР" накладено штраф у розмірі 34 000,00 грн.

Вказане рішення направлено на адресу відповідача 18.03.2016 року рекомендованим листом № 02-26/3-849, вручено 01.04.2016 року (а. с. 8-9).

Отже, згідно чинного законодавства штраф підлягав сплаті до 01.06 2016 року включно, а з 02.06.2016 року розпочалося нарахування пені.

З огляду на відсутність у Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації щодо виконання відповідачем рішення № 25-р/к від 01.03.2016 р. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенцям органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем штраф у розмірі 34 000,00 грн. сплачено вчасно та у повному обсязі згідно платіжного доручення № 148 від 24.05.2016 року (а. с. 25).

Викладена обставина також підтверджується позивачем, оскільки саме ним надано факсокопію довідки Державної казначейської служби у Полтавській області № 05-16/7408 від 20.12.2016 року (вх. № 16177 від 27.12.2016 року). Вказаною довідкою підтверджено зарахування 24.05.2016 року до загального фонду державного бюджету штрафу, визначеного рішенням адмінколегії позивача від 01.03.2016 р. № 25-р/к в справі № 3/12-196-15.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача 34 000,00 грн. штрафу, визначеного за рішенням адмінколегії позивача від 01.03.2016 р. № 25-р/к в справі № 3/12-196-15 за порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктом 13 ст. 50 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" у вигляді неподання інформації територіальному відділенню АМКУ у встановлені головою тервідділення строки, підлягає припиненню в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Щодо іншої частини вимог щодо стягнення 34 000,00 грн. пені, слід зазначити наступне.

Частиною 5 ст. 56 "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Тобто, згідно чинного законодавства нарахування та сплата пені є похідним від несплати штрафу.

Позивач, заявляючи до стягнення вказану вимогу, посилався саме на несплату відповідачем визначеного за рішенням адмінколегії позивача від 01.03.2016 р. № 25-р/к в справі № 3/12-196-15 штрафу.

Як вбачається з вищенаведеного та підтверджується наданими доказами, штраф у розмірі 34 000,00 грн. сплачено вчасно та у повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 та ст. 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача щодо застосування санкцій у вигляді пені за ч. 5 ст. 56 "Про захист економічної конкуренції".

Доводи апеляційної скарги полягають у наступному.

Так, заявник вважає, що місцевим господарським судом не правильно застосовано норми статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", залишено поза увагою заяву позивача про зменшення позовних вимог, яку подано в судовому засіданні 27.12.2016 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про залишення місцевим господарським судом поза його увагою заяви відповідача про зменшення позовних вимог, начебто поданої представником позивача в судовому засіданні 27.12.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи відсутня заява позивача про зменшення позовних вимог, протокол судового засідання господарського суду Полтавської області від 27.12.2016 року не містить жодних даних про подання в судовому представником позивача такої заяви, зауваження на протокол в матеріалах справи відсутні, а додана до апеляційної скарги копія вказаної заяви не містить жодних відміток про отримання її господарським судом Полтавської області.

З викладеного вбачається, що заява про зменшення позовних вимог у даній справі до господарського суду Полтавської області не подавалась, а тому, колегія суддів відхиляє будь-які доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права щодо залишення вказаної заяви поза увагою.

Щодо доводів апеляційної скарги про невірне застосування судом норм статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" слід зазначити, що хоч частина 8 вказаної норми права й передбачає обов'язок суб'єкту господарювання протягом п'яти днів з дня сплати штрафу надіслати до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу, проте вказана норма права, або ж інші норми - не містять положень, які надають право позивачу вважати штраф несплаченим у разі ненадання таких документів.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 27.12.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 27.02.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.