ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 лютого 2017 року Справа № 920/790/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О.,
суддівДанилової М.В., Сибіги О.М.
перевіривши матеріали касаційної скаргиСумської міської ради
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 18.01.2017
у справі№920/790/16 Господарського суду Сумської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доСумської міської ради
провизнання укладеною додаткової угоди до договору оренди

Касаційна скарга Сумської міської ради на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до статті 109 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга подається до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд, який прийняв оскаржуване рішення чи постанову.

Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції, скаржник направив касаційну скаргу безпосередньо на адресу Вищого господарського суду України, тобто з порушенням вимог статті 109 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим скарга надійшла без матеріалів справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу надіслано інакше, ніж через місцевий або апеляційний господарський суд, що прийняв рішення чи постанову.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з приписами частини 3 статті 111 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга підписується особою, яка подала скаргу або її уповноваженим представником. Проте, в порушення зазначених норм подана касаційна скарга не містить підпису представника Сумської міської ради ОСОБА_5, про що 22.02.2017 Вищим господарським судом України складено Акт №08.03-14/25.

Пунктом 1 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо вона підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Крім того, згідно із частиною 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Проте, в порушення зазначених норм скаржником до касаційної скарги не додано доказів на підтвердження сплати судового збору в установлених законодавством порядку і розмірі. Натомість, останнім заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. У розумінні приписів наведеної норми єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. Отже, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду і може мати місце за наявності виключних обставин на підтвердження того, що майновий стан унеможливлює сплату судового збору. При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то сама по собі несплата та заявлене скаржником клопотання про відстрочення оплати судового збору не можуть бути підставою для її відстрочення.

В обґрунтування заявленого клопотання скаржник вказує на те, що він є виконавчим органом місцевого самоврядування та не має власних грошових коштів для сплати судового збору, проте останнім не надано жодного доказу на підтвердження зазначеного, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення заявленого клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Враховуючи те, що заявником касаційної інстанції не було дотримано вищезазначених норм законодавства, подана касаційна скарга підлягає поверненню, також, на підставі пункту 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, яким встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що за приписами частини 3 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона має право повторно подати касаційну скаргу з додержанням стислих строків для виправлення, а також враховуючи вимоги статті 53 зазначеного Кодексу.

Керуючись статтями 86, 111, пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити Сумській міській раді в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 у справі №920/790/16 Господарського суду Сумської області.

Касаційну скаргу Сумської міської ради на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 у справі №920/790/16 Господарського суду Сумської області та додані до неї документи повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий суддя В.Швець

Судді М.Данилова

О.Сибіга