ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.03.2017 Справа № 904/3132/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЛ Компані", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором №SAP№ від 12.03.2015

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник ОСОБА_1, довіреність № 14-416юр від 12.10.2016.

СУТЬ СПОРУ:

20.04.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "МЛ Компані" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Арселорміттал Кривий Ріг" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення 88017,25 грн основної заборгованості, 11592,29 грн пені, 1924,24 грн трьох відсотків річних та 2464,48 грн інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 у справі №904/3132/16, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.09.2016, позов задоволено частково та присуджено до стягнення 88017,25 грн основної заборгованості, 1924,24 грн трьох відсотків річних, 1349,06 грн витрат по сплаті судового збору.

З метою примусового виконання рішення на користь стягувача 10.10.2016 господарським судом Дніпропетровської області видано відповідний наказ від 03.10.2016.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2016 у справі № 904/3132/16 рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду скасовано та справу передано на новий розгляд.

Справа № 904/3132/16 у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судових справ господарського суду Дніпропетровської області передана на розгляд судді Воронько В.Д.

Ухвалою суду від 16.12.2016 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у засіданні суду.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 24.01.2017 було оголошено перерву на 02.02.2017.

Позивач участь свого повноважного представника у засіданні суду не забезпечив без пояснення причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується штемпелем суду про відправлення ухвали сторонам.

Представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів, яке судом задоволено.

В судові засідання 15.02.2017 та 01.03.2017 представник позивача не прибув.

01.03.2017 позивачем електронною поштою надіслані до суду пояснення, але вони надійшли після закінчення розгляду справи, тому при прийнятті рішення не були враховані.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.03.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "МЛ Компані" (продавець, позивач) та публічним акціонерним товариством "Арселорміттал Кривий Ріг" (покупець, відповідач) укладено договір № SAP№/1533, відповідно до п. 1.1 умов якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до специфікацій, узгоджених до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.

Загальна вартість продукції за договором складається з суми вартості всіх партій продукції, узгоджених по всім специфікаціям до даного договору ( п. 2.1 договору ).

Відповідно до п. 4.1. договору датою оплати вважається дата списання коштів з рахунку Покупця на користь Продавця. Оплата продукції покупцем здійснюється в національній валюті України по банківських реквізитах продавця, зазначених в договорі в наступному порядку: оплата продукції, поставленої на склад покупця, здійснюється після надання відповідного оригіналу рахунку покупцеві у терміни, узгоджені відповідними специфікаціями ( п. 4.1.1 договору ).

Відповідно п. 3.4, п. 3.6 договору поставка вважається виконаною продавцем за умови точної відповідності поставленої продукції замовленню на поставку покупця по строкам, номенклатурі й обсягу, після надання продавцем всіх супроводжувальних документів: рахунок-фактура; накладна (видаткова, ТТН, залізнична накладна, курєрської служби ); податкова накладна відповідно до вимог ДПІ; оригінал документу, що підтверджує якість продукції (сертифікат якості та/або відповідності, виданий на одиницю або партію продукції, що постачається за цим договором, та/або паспорт виробу, та/або інструкція ( керівництво ) з технічної експлуатації та гарантійний талон, за його наявності).

Згідно з п. 4.2. договору, сторони, керуючись положеннями статей 524, 533 Цивільного кодексу України, можуть встановити у специфікаціях до договору (відповідних доповненнях) еквівалент ціни продукції без ПДВ у іноземній валюті та обмінний курс гривні до іноземної валюти та дату, на яку він встановлений. Сторони узгодили, що у разі зміни поточного обмінного курсу НБУ гривні до іноземної валюти на дату оплати (більш ніж на 3%) по відношенню до курсу іноземної валюти, зазначеного у відповідній специфікації, ціна продукції та сума відповідної специфікації підлягають пропорційній зміні. Така пропорційна зміна буде відбуватися без додаткового узгодження сторін і буде обов'язковою для сторін ( у тому числі для оплати покупцем ). Сторони, в такому разі проводять такий перерахунок ціни продукції та суми відповідної специфікації за формулою: Ц1 = ((0,9 * Ц0) * (К1/К0)) + (Ц0 * 0,1),

Ц1 - ціна продукції в гривнях, що підлягає сплаті;

Ц0 - ціна продукції у гривнях, встановлена у специфікації;

К0 - курс гривні до іноземної валюти, встановлений у специфікації;

К1 - курс гривні до іноземної валюти на робочий день, передуючий дню оплати.

Сторони узгодили, що оплата здійснюється наступним чином:

- при зменшенні курсу НБУ, встановленого на останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні з курсом, зазначеним у відповідній специфікації, оплата продукції здійснюється з урахуванням такої зміни. Коригувальний рахунок оформлюється продавцем після проведення платежу.

- при збільшенні курсу, встановленого НБУ в останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні із курсом, зазначеним у відповідній специфікації, оплата здійснюється без перерахунку зміни вартості продукції з подальшою доплатою на підставі коригувального рахунку протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати отримання покупцем коригувального рахунку.

Між сторонами було підписано специфікації до договору: № 1 від 12.03.2015, № 2 від 12.03.2015, № 4 від 01.04.2015, № 5 від 08.04.2015, в яких сторони визначили код матеріалу, назву матеріалу, нормативний документ, договірну кількість, одиницю вимірювання, ціну за одиницю (без ПДВ) грн, вартість (без ПДВ), грн. Визначено умови оплати, а саме оплата продукції на склад покупця, здійснюється в розмірі 100% від вартості такої продукції протягом 20 днів з дати надання відповідного оригіналу рахунку покупцеві.

В специфікації № 1 від 12.03.2015 сторони визначили додаткові домовленості, а саме, керуючись положеннями статей 524, 533 Цивільного кодексу України, встановили еквівалент загальної суми цієї специфікації з ПДВ в іноземній валюті доларах США у сумі 5 441,11 доларів США, розрахований по курсу НБУ У розмірі 26,049893 грн / 1 долар США, встановленому на 16.02.2015.

В специфікації № 2 від 12.03.2015 сторони визначили, що загальна сума договору збільшилася (з урахуванням всіх специфікацій) і складає 342112,80 грн у тому числі ПДВ 57018,80 грн.

Сторони, керуючись положеннями статей 524, 533 Цивільного кодексу України, встановили еквівалент загальної суми цієї специфікації з ПДВ в іноземній валюті доларах США у сумі 7 324,09 доларів США, розрахований по курсу НБУ У розмірі 27,357992 грн / 1 долар США, встановленому на 19.02.2015.

В специфікації № 4 від 01.04.2015 сторони визначили, що загальна сума договору збільшилася (з урахуванням всіх специфікацій) і складає 555446,16 грн у тому числі ПДВ 92574,36 грн.

Керуючись положеннями статей 524, 533 Цивільного кодексу України, сторони встановили еквівалент загальної суми цієї специфікації з ПДВ в іноземній валюті доларах США у сумі 7 652,86 доларів США, розрахований по курсу НБУ у розмірі 21,553929 грн / 1 долар США, встановленому на 12.03.2015.

В специфікації № 5 від 08.04.2015 сторони визначили, що загальна сума договору збільшилася (з урахуванням всіх специфікацій) і складає 562500,36 грн, у тому числі ПДВ 93750,06 грн.

Сторони, керуючись положеннями статей 524, 533 Цивільного кодексу України, встановили еквівалент загальної суми цієї специфікації з ПДВ в іноземній валюті доларах США у сумі 327,28 доларів США (триста двадцять сім доларів 28 центів), розрахований по курсу НБУ у розмірі 21,553929 грн / 1 долар США, встановленому на 12.03.2015.

В специфікації № 1 від 12.03.2015, специфікації № 2 від 12.03.2015, специфікації № 4 від 01.04.2015 та специфікації № 5 від 08.04.2015 сторони узгодили, що у разі зміни поточного обмінного курсу НБУ гривні до іноземної валюти на дату оплати (більш ніж на 3%) по відношенню до курсу долара США зазначеного у даних специфікаціях, ціна продукції та сума даних специфікацій підлягає пропорційній зміні. Така пропорційна зміна буде відбуватися автоматично і не потребує додаткового узгодження сторін і буде обов'язковою для сторін ( у тому числі для оплати покупцем ).

Сторони, в такому разі проводять такий перерахунок ціни продукції та суми відповідної специфікації за формулою:

Ц1 = ((0,9 * Ц0) * (К1/К0)) + (Ц0 * 0,1),

Ц1 - ціна продукції в гривнях, що підлягає сплаті;

Ц0 - ціна продукції у гривнях, встановлена у специфікації;

К0 - курс гривні до іноземної валюти, встановлений у специфікації;

К1 - курс гривні до іноземної валюти на робочий день, передуючий дню оплати.

Сторони узгодили, що оплата здійснюється наступним чином:

- при зменшенні курсу НБУ, встановленого на останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні з курсом, зазначеним у відповідній специфікації, оплата продукції здійснюється з урахуванням такої зміни. Коригувальний рахунок оформлюється продавцем після проведення платежу.

- при збільшенні курсу, встановленого НБУ в останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні із курсом, зазначеним у відповідній специфікації, оплата здійснюється без перерахунку зміни вартості продукції з подальшою доплатою на підставі коригувального рахунку протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати отримання покупцем коригувального рахунку.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 93003,72 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: видаткова накладна № 160 від 15.05.2015 на суму 594,00 грн; видаткова накладна № 161 від 15.05.2015 на суму 723,60 грн; видаткова накладна № 148 від 14.05.2015 на суму 10822,56 грн; видаткова накладна № 158 від 15.05.2015 на суму 10822,56 грн; видаткова накладна № 159 від 15.05.2015 на суму 4588,20 грн; видаткова накладна № 169 від 20.05.2015 на суму 65 452,80 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 694 ЦК України передбачено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

За твердженням позивача, не спростованим відповідачем, покупець частково оплатив поставлений товар, залишок вартості неоплаченого відповідачем товару становить 82 181,16 грн, а з урахуванням проведеного позивачем перерахунку ціни ( вартості ) продукції ( курсова різниця ), сума основного боргу склала 88 017,25 грн, які і заявлені позивачем до стягнення по цій справі. Також позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 1 924,24 грн за загальний період прострочення з 05.06.2015 по 09.12.2016, інфляційні втрати у розмірі 2 464,48 грн за загальний період прострочення з 05.06.2015 по 09.12.2016 та суму пені у розмірі 11 592,29 грн за загальний період з 05.06.2015 по 09.12.2016.

Відповідач проти позову заперечив та вказав, що зі сторони позивача не було надано суду доказів направлення на адресу ПАТ "АМКР" оригіналів рахунків-фактури, що є виключною підставою для здійснення оплати за поставлену на його адресу продукцію, а отже не надання доказів такого направлення є підставою для звільнення ПАТ "АМКР" від обовязку здійснення відповідної оплати, з чого вбачається відсутність факту прострочення виконання зобовязань зі сторони ПАТ "АМКР". Крім того, договором прямо визначено, що доплата здійснюється відповідачем протягом 15 календарних днів з момент отримання коригувального рахунку продавця, тоді як такий коригувальний рахунок взагалі не надавався позивачем відповідачу, що також свідчить про не виникнення обовязку відповідача із здійснення доплати вартості поставленої продукції. Отже, у звязку з відсутністю прострочення виконання ПАТ "АМКР" грошового зобовязання за наведеним вище договором, позовні вимоги позивача щодо сплати трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є необгрунтованими та безпідставними.

Також відповідач заперечує проти вимог про стягнення пені, посилаючись на відсутність в договорі між сторонами умов про нарахування пені.

Вищий господарський суд України в постанові від 05.12.2016 зазначив, що для правильного вирішення спору слід дослідити порядок здійснення оплати за товар, надати правову оцінку умовам коригування ціни, визначити момент, коли у покупця виникає обов'язок доплатити вартість товару, яка виникла внаслідок коригування ціни, встановити день, станом на який має бути взято курс валюти для коригування ціни товару, перевірити правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Ухвалами суду сторони були зобов'язані надати письмові пояснення на викладені в Постанові ВГСУ доводи, позивача зобов'язано обгрунтувати яким чином визначений день, станом на який взято курс валюти для розрахунку ціни товару, надати докази вручення коригувальних рахунків на оплату, але необхідні документи та пояснення саме з цих питань не надані. Таким чином суд приймає рішення за наявними у справі матеріалами та доказами.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, виходячи з погоджених сторонами умов договору, встановлений специфікацією двадцятиденний строк для оплати поставленої на склад продукції, стосується виключено оплати її вартості, яка є відомою для двох сторін і зазначена в накладних на поставку товару без перерахунку, пов'язаного зі зміною курсу дол. США. Що стосується обов'язку сплатити курсову різницю, то він відповідно до умов специфікацій виникає у відповідача лише зі збігом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати отримання відповідного коригувального рахунку, який має містити відповідний розрахунок суми.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, що передбачені специфікаціями коригувальні рахунки складалися позивачем та надавалися відповідачеві, в зв'язку з чим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням перерахунку, пов'язаного зі зміною курсу долару США.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу, підлягають задоволенню частково, в сумі 82181,16 грн, що становить вартість товару, поставленого за наступними видатковими накладними: видаткова накладна № 160 від 15.05.2015 на суму 594,00 грн; видаткова накладна № 161 від 15.05.2015 на суму 723,60 грн; видаткова накладна № 148 від 14.05.2015 на суму 10822,56 грн; видаткова накладна № 158 від 15.05.2015 на суму 10822,56 грн; видаткова накладна № 159 від 15.05.2015 на суму 4588,20 грн; видаткова накладна № 169 від 20.05.2015 на суму 65452,80 грн, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

При цьому суд зауважує, що позивач не позбавлений права у відповідності до умов договору та специфікацій провести перерахунок вартості продукції, на суму якої надати відповідачеві коригувальний рахунок, та в разі несплати його протягом 15 календарних днів з моменту отримання звернутися до суду з відповідною вимогою про стягнення суми доплати.

Суд вважає безпідставними заперечення відповідача з посиланням на ненадання позивачем документів, передбачених п. 3.6. договору, що на його думку є передумовою виконання зобовязань з оплати вартості поставленої продукції, при цьому суд зауважує, що підписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факс здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.213 Цивільного кодексу України; наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити отриману продукцію.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивач вимагає стягнення з відповідача пені в сумі 11592,29 грн.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Договором № 950 SAP № /1533 сторони не передбачили відповідальність за порушення строків розрахунків за поставлений товар та відповідно не визначили розміру та виду такої відповідальності.

Таким чином, зважаючи на те, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено відповідальності за порушення строків розрахунків за поставлений товар, заявлені позивачем вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 2464,48 грн інфляційних втрат та 1924,24 грн 3% річних за період прострочки з 05.06.2015 по 29.02.2016, а за накладною на поставку № 169 від 20.05.2015 з 10.06.2015 по 29.02.2016, які нараховані на вартість товару з урахуванням коригування на курсову різницю.

Враховуючи часткове задоволення судом вимог щодо стягнення суми основного боргу, 3% річних можуть бути нараховані на суму боргу у розмірі 65452,80 грн за товар, поставлений за накладною № 169 від 20.05.2015 і на суму боргу 16728,36 грн, який виник за рештою накладних, і складають за розрахунком суду 1795,73 грн за заявлений позивачем період прострочки з 05.06.2015 по 29.02.2016.

Стосовно вимоги про стягнення інфляційних нарахувань на суму боргу слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 8.1 та п. 8.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

Таким чином йде мова про неможливість здійснення інфляційних нарахувань на суму грошових зобов'язань, що визначені саме в іноземній валюті. В даному випадку вартість товару в накладних визначена у гривнях, а умовами договору передбачена можливість корегування ціни у разі збільшення курсу валюти на день платежу.

Таким чином зобов'язання, розмір яких визначений у накладних на поставку товару, є гривнєвими і на них може бути нараховано інфляційні втрати. За заявлений позивачем період прострочки з 05.06.2015 по 29.02.2016 їх розмір із суми заборгованості 82181,16 грн складає 2273,92 грн.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача 82181,16 грн основного боргу, 2273,92 грн інфляційних нарахувань на суму боргу та 1795,73 грн 3% річних, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються 4236,42 грн витрат по сплаті судового збору з урахуванням сум, що сплачені при подачі апеляційної та касаційної скарг, решта судових витрат покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, будинок 1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЛ Компані" (50031, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, будинок 31, ) 82181,16 грн основного боргу, 2273,92 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 1795,73 грн 3% річних, 4236,42 грн витрат зі сплати судового збору, видати позивачу наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 06.03.2017.

Суддя ОСОБА_2