ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" лютого 2017 р. Справа № 926/4470/16

За позовом публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця

до 1. Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області

2. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів відділ Держгеокадастру у Кіцманському районні

про визнання незаконним та скасування рішення Неполоковецької селищної ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису в поземельній книзі

Суддя Скрипничук Iван Васильович

Представники:

від позивача ОСОБА_2, довіреність б/н від 25.10.2016;

від відповідача 1. ОСОБА_3, довіреність №580 від 21.12.2016;

від відповідача 2. не зявився;

від третьої особи не зявився.

СУТЬ СПОРУ: публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця м.Львів звернулось з позовом до Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Бурякова Балка Першотравневого району Донецької області, у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Неполоковецької селищної ради №429-15/2007 від 19.10.2007 про надання дозволу на продаж земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1;

- визнати недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки реєстраційний №4530 ВКВ 248941 від 02.11.2007р., укладений на підставі рішення Неполоковецької селищної ради №429-15/2007 від 19.10.2007р.;

- визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1, серії ЯД №090756 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстраційним №4530 ВКВ 248941 від 02.11.2007;

- скасувати запис в Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:004:0143, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про її скасування.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що спірна земельна ділянка, яка знаходиться в адміністративних межах Кіцманського району, повністю входить у ширину смуги відведення залізниці, є держаною власністю і перебуває на балансі позивача. А тому, оспорюване рішення Неполоковецької селищної ради, державний акт про право власності на дану земельну ділянку та договір купівлі-продажу є такими, що суперечать чинному законодавству.

Ухвалою суду від 13.12.2016 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 22.12.2016. Одночасно, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів відділ Держгеокадастру у Кіцманському районі.

Відповідач 1. у відзиві на позов заперечує проти заявлених вимог, посилаючись на те, що проект землеустрою погоджений відокремленим підрозділом Чернівецька дистанція колії Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця та Кіцманським районним відділом земельних ресурсів.

Ухвалою суду від 22.12.2016 розгляд справи відкладено на 10.01.2017.

Ухвалою суду від 10.01.2017 розгляд справи відкладено на 07.02.2017.

Ухвалою суду від 07.02.2017 задоволено клопотання позивача про продовження строку вирішення справи на 15 днів. Одночасно розгляд справи відкладено на 22.02.2017.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та додатково вказав, що спірна земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, відноситься до земель залізничного транспорту та перебуває в його користуванні, а тому відчужена підприємцю ОСОБА_1 незаконно. Позов обґрунтований приписами статей 68, 141, 152, 149, 21, 12, 122, 125, 126 Земельного кодексу України, статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт».

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач 1. вказував, що оскаржуване рішення було прийнято відповідно до чинного законодавства і проект землеустрою погоджений представником відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії» Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця».

Відповідач 2. відзиву на позов не подав, у судове засідання не зявився, поштовий конверт, надісланий на його адресу: Донецька обл., Першотравневий р., с. Бурякова Балка, вул. Леніна, 5, було повернуто до господарського суду з відміткою Укрпошти адресат не проживає.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність в ній матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обгрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1., оцінивши подані докази, суд встановив.

Так, згідно рішення Неполоковецької селищної ради від 04.10.2007 № 384-14/2007 приватному підприємцю ОСОБА_1 (відповідач 2.) було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для здійснення підприємницької діяльності орієнтованою площею 1,00 га.

Рішенням Неполоковецької селищної ради від 19.10.2007 № 429-15/2007 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу приватному підприємцю ОСОБА_1 загальною площею 1,1975 га.

02.11.2007 відповідачі уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки на підставі рішення Неполоковецької селищної ради від 19.10.2007 ВКВ № 248941, який зареєстрований в реєстрі за № 4530 та посвідчений приватним нотаріусом 02.11.2007.

Також відповідачем 2. виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 090756. Вказана земельна ділянка зареєстрована в державному кадастрі за № :01:004:0143.

В результаті проведеної інвентаризації смуги відведення виявлено, що земельна ділянка, яка перебуває у власності приватного підприємця (відповідач 2.), на 1 км + 728 м до 1 км + 734 м площею 0,0017 га знаходиться в смузі відведення залізниці.

Згідно інвентаризації земель смуги відчуження Львівської залізниці, розробленої Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту «Львівтранспроект» в 1996р., який є належним доказом землекористування залізниці, в адміністративних межах Кіцманського району Чернівецької області (далі - план смуги відведення), ширина смуги відведення на вказаній ділянці перегону становить 26 м від осі колії. Земельна ділянка відповідача 2. повністю входять у ширину смуги відведення залізниці загальною площею 0,0017 га.

На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована підїзна колія інвентарний № 020120, побудована в 1963 році, є державною власністю і перебуває на балансі залізниці, яка є державним підприємством.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі під державними залізницями.

Розміри земельної ділянки, необхідної для експлуатації та обслуговування обєктів транспорту, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації, що передбачено ст.11 Закону України «Про транспорт», яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення і є чинною тепер.

Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 08.01.1981 за № 24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией».

Статею 68 Земельного кодексу України (2001 року), ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту.

Таким чином правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб аніж визначено законодавством.

Отже, право залізниці на земельну ділянку в межах Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, в тому числі, і на спірну, виникло задовго до реєстрації права Відповідача-2, та не було жодним чином припинене на підставі наступного.

Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; «Положение о землях предоставленных транспорту» затверджених постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (ОСОБА_4 ЦИК СССР 15.12.1928).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 положення п.6 діючої ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 Української PCP від 08.12.1990 «Про земельну реформу» №5 63-XII в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Право користування Залізниці спірною земельною ділянкою відповідно до ст.11 ЦК України 2003 року виникло безпосередньо на підставі актів цивільного та земельного законодавства.

Інститут державних актів, як правовстановлюючих документів, було введено в дію Земельним кодексом УРСР 1970 року. Пунктом 2 Указу Президії Верховної ОСОБА_4 УРСР від 25.12.1970 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» передбачалося, що норми Земельного кодексу УРСР (1970 року) застосовувались до правовідносин, які виникли після введення його в дію.

Розміри земельної ділянки залізниці, визначені планом смуги відведення, відповідають даним, що підтверджується актом взаємозвірки площі земельних ділянок, які знаходяться в користуванні ДТГО «Львівська залізниця» по Кіцманському району. Відповідно до вказаного акту під обєктами залізничного транспорту в с.Неполоківці Кіцманського району знаходиться площа 35,3508 га. Зазначеним актом підтверджується факт землекористування залізниці.

Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу Чернівецька дистанція колії від 18.06.2015р. №ПЧ-11-10/31.

У звязку з цим, право користування залізницею землями в межах смуги відведення та на підставі норм вищевказаного законодавства залізниця є законним землекористувачем, а план смуги відведення є належним доказом землекористування.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. З часу відведення залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірної частини земельної ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося.

Слід зазначити, що відповідачі до залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались. Відмови від права користування земельною ділянкою залізниця не надавала.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Суд вважає, що при прийнятті відповідачем 1. оскаржуваного рішення і реєстрації відповідачем 2. права власності на земельну ділянку, останніми не враховано вищенаведених норм законодавства, тому рішення, прийняте Неполоківецькою селищною радою із перевищенням повноважень щодо розпорядження землями державної власності, передбачених ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України, порушує права та інтереси залізниці на користування земельною ділянкою, якою в даний час володіє і користується відповідач 2., тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Згідно із ч.2 ст.152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А відповідно до ч. 3 даної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із п.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженим указом Президента України від 08.04.2011 №445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно із п.7 даного Положення Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Відповідно до п.4 Положення про Управління (Відділ) Держземагентства в місті, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 № 258, ведення державного земельного кадастру, ведення Поземельних книг та їх зберігання, створення, формування і ведення місцевого фонду документації із землеустрою та державну реєстрацію земельних ділянок і обмежень у їх використанні здійснює Управління (Відділ) Держземагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про держаний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Ст. 24 вказаного закону встановлює, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Відомості про землі, їх власників та користувачів вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до підпунктів 1-16 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - порядок), ведення якого згідно п.4 порядку здійснює Держгеокадастр України та його територіальні органи.

Відповідно до п.п. 60-61 порядку ведення Державного земельного кадастру запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

Таким чином, з огляду на викладене, у розумінні приписів наведених норм, земля, на якій розташовані державні залізниці, в тому числі смуги відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами електричного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту, відносяться до земель залізничного транспорту, не може передаватись у приватну власність.

Узагальнюючи, суд вважає, що позивачем повністю доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 82, 84 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1 Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Неполоковецької селищної ради №429-15/2007 від 19.10.2007 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та продаж земельної ділянки у власність підприємцю ОСОБА_1.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення реєстраційний №4530 від 02.11.2007 ВКВ 248941, укладений між Неполоковецькою селищною радою та приватним підприємцем ОСОБА_1, на підставі рішення Неполоковецької селищної ради №429-15/2007 від 19.10.2007.

4. Визнати недійсними Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1, серії ЯД №090756 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстраційний № 4530 від 02.11.2007 ВКВ 248941.

5. Скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:004:0143, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про її скасування.

Повний текст рішення складено 27.02.2017.

Суддя І.В.Скрипничук