ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.02.2017 Справа № 904/12466/16

За позовом Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИТАН ПЛЮС", м Дніпро

про стягнення 3 908,23 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. № 068 від 22.03.2016)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИТАН ПЛЮС" про стягнення заборгованості у розмірі 3 908,23 грн. за договором № 30-07/13-1 від 24.07.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір підряду №30-07/13-1 від 24.07.2013, згідно якого одна позивач доручив, а відповідач виконав підрядні роботи. Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунальне підприємство "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради" за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено довідку про результати зустрічної звірки з питань документального підтвердження виду і обсягу операцій та розрахунків, проведених між ТОВ „Титан плюс та КП "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" ДОР від 17.06.2014 за № 06-20/60з. У довідці зазначено про порушення вимог п. 3.1.18.2, 3.1.18.4 ДБН Д.1.1-1-2000, внаслідок невірного застосування усереднених показників при визначенні розміру адміністративних витрат та розмірів кошторисного прибутку на загальну суму 3908,23 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.01.2017.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 23.01.2017 на 06.02.2017 та з 06.02.2017 на 27.02.2017.

27.02.2017 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 27.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2013 між Комунальним підприємством "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради" (позивач - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТИТАН ПЛЮС" (відповідач -підрядник) було укладено договір підряду № 30-07/13-1, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання облицювальних робіт 1-го котлу типу "НІІІСТУ-5" по вул. Сержанта Літвищенко, 60 (а.с. 11-12).

Вартість робіт, що виконуються за цим договором визначається у додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, та складає: 47145,46 грн., ПДВ 20% 9429,09 грн., усього 56574,55 грн. (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, розрахунок за виконані підрядником роботи за цим договором замовник здійснює на підставі "Акту приймання виконаних робіт" за формою №КБ-2в, підписаних обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника.

У п. 2.3. договору сторони погодили, що після підписання сторонами договору на протязі 10 банківських днів оплачує підряднику аванс у розмірі вартості матеріалів - 29201,79 грн., ПДВ 20% 5 840,36 грн., всього 35 042,15 грн.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що строк виконання робіт становить 30 календарних з моменту оплати замовником авансу передбаченого п. 2.3. договору.

Договір вступає у дію з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2013, а у частині взятих на себе зобов'язань сторонами до повного їх виконання (п. 3.2. договору).

На виконання умов укладеного договору, у листопаді 2013 року відповідач виконав обумовлені договором підрядні роботи на суму 56574,55 грн., а позивач прийняв такі роботи без заперечень щодо їх якості, вартості та строків їх виконання, про що між сторонами 25.11.2013 було підписано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт (а.с.21- 24).

З акту №1 приймання виконаних будівельних робіт (а.с.21- 24) вбачається, що заробітна плата, вказана у складі прямих витрат, є заробітною платою робітників, не зайнятих обслуговуванням машин, у тому числі: - заробітна плата робітників, не зайнятих обслуговуванням машин - 12604 грн., - заробітна плата в експлуатації машин - 202 грн., - заробітна плата у складі загальновиробничих витрат - 844 грн.

Позивач, будівельні роботи вартістю 56574,55 грн. оплатив у повному обсязі.

В період з 24.03.2014 по 20.06.2014 Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області була проведена позапланова перевірка фінансово-господарської діяльності КП „Дніпротеплоенерго" ДОР". За результатами зазначеної перевірки було складено довідку №06-20/60з від 17.06.2014, в якій було встановлено, що відповідач для виконання обов'язків по договору залучав субпідрядника ТОВ „Коменерго-Комп" (а.с.14-20).

У довідці ДФІ в Дніпропетровській області вказано, що:

"Зустрічною звіркою встановлено, що усереднені показники для визначення розміру прибутку приймаються у розмірі 6,2 за видом будівництва „Промислові підприємства та об'єкти виробничого призначення". Проте, в даному випадку при проведенні ремонтних робіт слід застосовувати показник 2,71 за видом будівництва - „Ремонт житла, об'єктів соціальної сфери, комунального призначення та благоустрою", так як котельня є об'єктом інженерної інфраструктури в міській зоні.

Аналогічно, при визначені розміру адміністративних витрат застосовано коефіцієнт - 1,52 „Промислові підприємства та об'єкти виробничого призначення" в той час як потрібно застосовувати показник 1,23 - „Дороги, благоустрій, озеленення, об'єкти інженерної інфраструктури (інженерні мережі та споруди) в міській зоні та в сільській місцевості. Ремонт житла, об'єктів соціальної сфери, комунального призначення та благоустрою".

Позицію застосування усереднених показників адміністративних витрат та кошторисного прибутку при будівництві котелень в розмірі 1,23 та 2,71 відповідно викладено на стор.53-55 Збірника офіційних документів та роз'яснень „Ціноутворення у будівництві" за січень 2009 року.

Таким чином, внаслідок невірного застосування усереднених показників при визначені розміру адміністративних витрат та кошторисного прибутку, а також включення до акту ф. №КБ-2в заробітної плати будівельників у розмірі, що перевищує розмір зазначених субпідрядником, зустрічною звіркою встановлено розбіжність у вартості виконаних робіт на загальну суму 28 645,70 грн."

03.10.2014 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо сплати вказаної вище грошової суми. Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначає, що в порушення вимог п.3.1.18.2, п.3.1.18.4 ДБН Д.1.1-1-2000 та внаслідок невірного застосування усереднених показників при визначені розміру адміністративних витрат та кошторисного прибутку відповідачем було завищено вартість адміністративних витрат та розмірів кошторисного прибутку на загальну суму 3 908,23 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На час розгляду справи договір підряду № 30-07/13-1 від 24.07.2013 є дійсним й його правомірність презумується.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною 1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав умови договору у повному обсязі, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 на суму 56574,55 грн. (а.с.21- 24), а позивач прийняв роботи та оплатив їх у повному обсязі.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності за збитки на особу є наявність негативного наслідку, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та негативним наслідком, які складають об'єктивну сторону правопорушення та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за збитки внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

Отже, позивач має довести належними та допустимими доказами наявність у діях (бездіяльності) відповідача повного складу цивільного правопорушення.

Довідка ревізії не може бути належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором та спричинення збитків позивачеві, оскільки вона не є ані первинним документом, ані експертним висновком.

Згідно з пунктом 26 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20.04.2006 року (із змін. і доп.), за результатами зустрічної звірки складається у чотирьох примірниках довідка, перший, другий та третій примірники якої долучаються до відповідних примірників акта ревізії. Четвертий примірник довідки складається для підприємства (установи чи організації), на якому проводилася зустрічна звірка. Підписання та вручення підприємству (установі чи організації) довідки зустрічної звірки здійснюється у тому ж порядку, який визначений для акта ревізії.

Відповідно до пункту 50 вказаного Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, в тому числі, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Статтею 15 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні № 2939-XII від 26.01.1993 року (із змін. і доп.) окрім іншого передбачено, що законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується.

Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак це не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати. У той же час виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Обґрунтовуючи свої доводи, позивач зазначає, що через невірне застосування усереднених показників при визначені розміру адміністративних витрат та кошторисного прибутку, що було виявлено під час здійснення перевірки Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, у відповідача виникло зобов'язання відшкодувати збитки у сумі 3908,23 грн.

При цьому позивач не заперечує належного та своєчасного виконання відповідачем робіт за договором, що не перевищують узгодженої сторонами ціни договору. Дані роботи були прийняті позивачем без зауважень, що підтверджується актом приймання виконганих робіт №1 від 25.11.2013, підписаного та скріпленого печатками сторін без заперечень та зауважень.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факту неналежного виконання відповідачем зобов'язань позивачем у справі не доведено, а відтак позивачем не доведено факту понесення ним додаткових, не передбачених договором витрат з вини відповідача.

За таких обставин позивачем не доведено завдання збитків протиправними діями відповідача.

Отже, за умови чинності договору підстави для стягнення з відповідача заявленої суми позовних вимог відсутні.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки позивачем були прийняті роботи та підписаний акти виконаних робіт без заперечень.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається при відмові в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.03.2017

Суддя ОСОБА_2