ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Справа № 908/2028/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Вовка І.В., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат"
на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2016
у справі№ 908/2028/16 Господарського суду Запорізької області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат"
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_4
проусунення перешкод в користуванні власністю (майновим комплексом) шляхом виселення

за участю представників сторін:

позивача: Вініченко М.В.,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю (майновим комплексом) шляхом виселення.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.10.2016, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2016 у справі № 908/2028/16, в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, публічне акціонерне товариство "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2016 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх судових інстанцій, 24.09.2013 між ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" (позивач, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (відповідач, орендар) було укладено договір оренди за № 246Д(2013), відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у тимчасове користування за оплату майновий комплекс База відпочинку "Радісна", що належить орендодавцю і розташований за адресою: Запорізька обл., Якимівський р-н, пгт Кирілівка (п. 1.1.)

Пунктом 1.2. договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 08.05.2014) визначено, що перелік майна, що становить об'єкт оренди, його заставна вартість вказані в Додатку №1/1 до цього договору.

Відповідно до Додатку №1/1 перелік майна, що становить об'єкт оренди складає 386 найменувань, кількістю 605 одиниць на загальну вартість 8 367 721,00 грн.

Пунктом 2.1. договору сторони визначили, що об'єкт оренди надається орендарю з метою здійснення господарської діяльності орендаря без зміни профілю об'єкта оренди.

У відповідності з розділом 3 договору "Порядок і терміни передачі об'єкта оренди" встановлено, що прийом-передача об'єкта оренди проводиться представниками сторін на підставі акту прийому-передачі (п. 3.1.); кожна зі сторін зобов'язана призначити своїх представників для прийому-передачі об'єкту оренди; об'єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем та прийнятий орендарем не пізніше 01.11.2013 (п. 3.2.); акт прийому-передачі підписується та затверджується представниками сторін; з моменту оформлення Акту прийму-передачі, об'єкт оренди вважається переданим орендарю (п. 3.3.).

На виконання умов спірного договору:

- 01.11.2013 актом прийому-передачі, орендодавець передав, а орендар прийняв майно із 334 найменувань у кількості 334шт. на загальну вартість 8 343 621,00 грн;

- 01.11.2013 актом прийому-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв майно із 43 найменувань у кількості 225шт. на загальну вартість 21 160,00 грн;

- 16.05.2014 актом прийому-передачі, орендодавець передав, а орендар прийняв майно із 7 найменувань у кількості 7шт. на загальну вартість 1 160,00 грн;

- 16.05.2016 актом прийому-передачі, орендодавець передав, а орендар прийняв майно із 2 найменувань у кількості 9шт. на загальну вартість 1 340,00 грн.

Вищевказані акти прийому-передачі були засвідчені підписами сторін та скріплені печатками.

Пунктом 4.1. договору сторони визначили, що термін оренди починається з моменту підписання акту прийому-передачі та діє до 28.10.2016 та може бути змінений за згодою сторін.

Розмір орендної плати за використання орендарем об'єкту оренди складає за кожен місяць оренди 33 333,00 грн з урахуванням ПДВ (п.5.1. договору). Орендна плата здійснюється в розмірі та строки згідно Календарному плану, що вказані в Додатку 2/1 до укладеного договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 08.05.2014)

Відповідно до п.6.2. договору, орендар взяв на себе зобов'язання за укладеним договором, зокрема: використовувати об'єкт оренди за його цільовим призначенням (п.п.6.2.1); сплачувати орендну плату та інші платежі у розмірі, порядку і в строки передбачені цим договором (п.п.6.2.2.); забезпечувати збереження об'єкту оренди, запобігати його пошкодженню і псуванню, утримувати в порядку передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу. 3 цією метою орендар зобов'язується призначити необхідних відповідальних осіб (п.п.6.2.3.); проводити технічні огляди і профілактичні дії щодо збереження об'єкта оренди (п.п.6.2.4.); самостійно і за рахунок власних коштів здійснювати поточний ремонт, нести всі витрати з експлуатації та технічного обслуговування об'єкту оренди протягом усього терміну дії оренди (п.п.6.2.5.); безперешкодно допускати на об'єкт оренди представників орендодавця з метою перевірки його використання відповідно до умов цього договору (п.п.6.2.11.); не допускати передачу об'єкта оренди чи його частини в суборенду без письмової згоди орендодавця (п.п.6.2.12); по закінченню терміну оренди у відповідності з положеннями Розділу 8 даного договору повернути об'єкт оренди орендодавцю в технічному стані, який був на момент його передачі орендарю, з урахуванням нормального зносу (п.п.6.2.13.)

Пунктом 7.1. договору сторони передбачили права орендодавця, а саме: орендодавець має право здійснювати перевірки використання об'єкта оренди орендарем (п.1.); у разі невиконання орендарем своїх зобов'язань передбачених п.6.2. цього договору: а) призупинити виконання зобов'язань, що випливають з цього договору, до моменту фактичного виконання орендарем своїх зобов'язань; б) утримувати об'єкт оренди та майно орендаря, що знаходиться на об'єкті оренди у порядку визначеному ст.ст.594-597 Цивільного кодексу України, до моменту фактичного виконання орендарем своїх зобов'язань (п.п.7.1.2. договору).

Строк дії договору оренди був визначений в п.10.1 цього договору періодом з 01.11.2013 до 28.10.2016. При цьому, договір може бути достроково розірваний тільки за згодою сторін, крім випадків зазначених у п.10.3 цього договору (п.10.2 договору).

В п.10.3. договору сторони встановили, що орендодавець має право відмовитись від цього договору або розірвати його в односторонньому порядку у випадках:

а) якщо заборгованість орендаря по сплаті ним орендної плати орендодавцю склала більше 2 (двох) місяців;

б) виявлення факту нецільового використання, а також у випадках загрози пошкодження об'єкту оренди;

в) невиконання орендарем своїх зобов'язань, передбачених цим договором, і не усунення порушень протягом 1 (одного) місяця.

Про намір достроково розірвати цей договір, орендодавець письмово повідомляє орендаря з зазначенням причин розірвання договору. Орендар, отримавши письмове повідомлення орендодавця про розірвання цього договору, зобов'язаний протягом 1 (одного) місяця звільнити об'єкт оренди та передати його в порядку, передбаченому розділом 8 цього договору.

Так, повернення об'єкту оренди орендодавцю здійснюється представниками сторін із складанням Акту приймання-передачі (п.8.1 договору). Не пізніше останнього дня оренди об'єкт оренди повинен бути звільнений орендарем і підготовлений до передачі орендодавцю (п.8.2 договору). Об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем протягом 10 календарних днів з моменту закінчення терміну оренди (п.8.3 договору). Акт прийому-передачі підписується та затверджується уповноваженими представниками сторін. З моменту оформлення Акту прийому-передачі, об'єкт оренди вважається повернутим орендодавцю (п.8.4 договору). За ініціативою однієї із сторін допускається дострокове (повністю або частково) повернення об'єкту оренди, при цьому пропозиція про повернення має бути розглянута протягом 15 днів від дати надходження письмового звернення (п.8.8 договору).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що листом №04-0554 від 18.06.2016 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дострокове розірвання договору оренди №246Д(2013) від 24.09.2013 у зв'язку з його неналежним виконанням з боку останнього на підставі п.п.б) п.10.3 договору та направив на підписання Додаткову угоду в двох екземплярах, з вимогою після підписання одного екземпляра направити його на адрес позивача, при цьому зазначивши, що до 07.07.2016 відповідач повинен повернути орендоване майно по акту приймання-передачі на підставі п.8.8. договору та не проводити ввіз та вивіз товарно-матеріальних цінностей з орендованої території бази відпочинку "Радісна" до підписання акту приймання-передачі.

Відповідач ознайомився з вищевказаним листом 22.06.2016, про що свідчить його підпис з відповідною поміткою про ознайомлення на листі.

Позивач листом №011-0631 від 08.07.2016 повторно звернувся до відповідача з вимогою повернути орендоване майно. Відповідач отримав вказаний лист, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення особисто відповідачу 18.08.2016.

Звертаючись з даним позовом, позивач стверджував, що оскільки 22.06.2016 позивачем було вручено відповідачу повідомлення про одностороннє розірвання договору та два екземпляри додаткової угоди про розірвання договору та направлення відповідачу 08.07.2016 листа № 011-0631 щодо повернення об'єкту оренди, останній на підставі зазначеного повинен був повернути орендоване майно, однак не повернув, відтак дана обставина і стала підставою звернення позивача до суду з вимогою усунути перешкоди в користуванні власністю - майновим комплексом база відпочинку "Радісна", що розташована за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, Федотова коса, шляхом виселення відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, виходив з мотивів не доведення матеріалами справи факту розірвання договору оренди №246Д(2013) від 24.09.2013 в односторонньому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх судових інстанцій з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Частиною 2 ст. 291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Приписами ч. 3 ст. 291 ГК України унормовано, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Частиною 1 ст. 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Згідно із частинами 2 та 3 ст. 188 ГПК України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Частиною 4 ст. 188 ГК України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Судами попередніх інстанцій правомірно зазначено, що оскільки відповідач у справі на пропозицію позивача про розірвання спірного договору оренди не відреагував, відповіді на листи позивача не надав, об'єкт оренди за актом-прийому-передачі не повернув, а відтак, між сторонами не було досягнуто згоди щодо розірвання договору оренди від 24.09.2013 № 246Д(2013).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на відсутність доказів розірвання чи припинення у будь-який інший передбачений діючим законодавством спосіб договору оренди №246Д(2013) від 24.09.2013 та відсутність доказів порушення такого договору з боку відповідача, що унеможливлює, в свою чергу, односторонню відмову від договору позивачем на підставі п.10.3 договору.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2016, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2016 у справі № 908/2028/16 - без змін.

Головуючий Н. Нєсвєтова
Судді: І. Вовк
Л. Стратієнко