ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017р. Справа№ 914/3350/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго", м. Львів

до відповідача: Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1, с. Словіта, Золочівський район, Львівська область

про стягнення заборгованості, пені, 3 % річних, інфляційних нарахувань

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Марінченко Р.І.

Представники:

від позивача: Гавенко О.Б. - представник;

від відповідача: не з'явився.

Зміст ст.ст. 20, 22 ГПК України представнику позивача роз'яснено.

Розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" до відповідача - фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, пені, 3 % річних, інфляційних нарахувань.

Ухвалою від 03.01.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні (з врахуванням ухвали суду від 16.01.2017 р.) на 07.02.2017 р.

Розгляд справи відкладався з підстав наведених у відповідній ухвалі суду.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових усних поясненнях.

Відповідач не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив. На адресу суду повернувся поштовий конверт з рекомендованим відправленням відповідачу ухвали про порушення провадження у справі. Поштовий конверт надсилався відповідачу на адресу зазначену позивачем в позовній заяві, а саме: 80735, Львівська область, Золочівський район, с. Словіта.

Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.02.2017р. № станом на 07.02.2017р. місцем проживання ОСОБА_1 є 80735, Львівська область, Золочівський район, с. Словіта.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України при відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Публічне акціонерне товариство "Львівобленерго" (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості, пені, 3 % річних, інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 10.04.2008 р. між сторонами у справі було укладено договір про постачання електроенергії № 10088 (надалі - договір).

За умовами п. 1 договору, постачальник (позивач) продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок, а споживач (відповідач) оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з пунктом 2.2.2. договору, постачальник зобов'язується постачати споживачу електричну енергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього договору та додатків до нього.

Пунктом 2.3.3. договору передбачено, що споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно з п. 7 додатку № 2 до договору, рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Позивач зазначає, що в порушення умов договору, відповідач не здійснив оплати за поставлену йому активну електричну енергію за жовтень 2016 p., внаслідок чого, у останнього виникла заборгованість в сумі 11 131, 51 грн, яка станом на момент звернення з позовом до суду, боржником не погашена.

Крім того, позивачем, на підставі п. 4.2.1 договору, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ст. 549 Цивільного кодексу України, ст.ст. 130, 231 Господарського кодексу України, проведено нарахування відповідачу пені в розмірі 557, 18 грн, а також інфляційних втрат - 300, 91 грн та 3 % річних з простроченої суми - 59, 31 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю виходячи із таких мотивів.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією (надалі - ПКЕЕ), затверджених Національною комісією регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005р. №910 із змінами та доповненнями) постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, який укладається між споживачем та постачальником електричної енергії.

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно із п. 5.1 ПКЕЕ, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Судом встановлено, 10.04.2008 р. між ВАТ «Львівобленерго» (перейменоване у ПАТ «Львівобленерго») та відповідачем було укладено договір про постачання електроенергії № 10088.

За умовами п. 1 договору, постачальник (позивач) продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок, а споживач (відповідач) оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з пунктом 2.2.2. договору, постачальник зобов'язується постачати споживачу електричну енергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього договору та додатків до нього.

Пунктом 2.3.3. договору передбачено, що споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно з п. 7 додатку № 2 до договору, рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів в ВПЗ Золочів від 11.10.2016 р., Золочівський ВЕП скерував на адресу відповідача повідомлення про відключення та рахунок за активну енергію № 311510/86138-1 за жовтень 2016 р. на суму 11 131, 51 грн.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору не здійснив оплати за поставлену йому активну електричну енергію, внаслідок чого, у нього виникла заборгованість в сумі 11 131, 51 грн, яка станом на момент звернення позивача з позовом до суду, боржником не погашена.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 Цивільного кодексу України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Суд, виходячи із вищенаведених норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за активну електроенергію спожиту в сумі 11 131, 51 грн є обгрунтованими та підлягають до задоволення повністю.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано інфляційні втрати в сумі 300, 91 грн та 3 % річних в сумі 59, 31 грн, які підлягають до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2.1. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано пеню в сумі 557, 18 грн, яка підлягає до стягнення з відповідача.

Зважаючи на те, що спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (80735, Львівська обл., Золочівський район, село Словіта, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ) суму в розмірі 13 426, 91 грн, з них:

- 11 131, 51 грн - основної заборгованості;

- 557, 18 грн - пені;

- 59, 31 грн - 3 % річних;

- 300, 91 грн - інфляційних нарахувань;

- 1 378, 00 грн - судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 02.03.2017 року.

Суддя Манюк П.Т.