РІШЕННЯ

28.02.2017Справа №910/20639/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/20639/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Черкаси,

до приватного акціонерного товариства «Просто-страхування», м. Київ,

про стягнення 817 723,40 грн.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 10.08.2016 № 896); ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_3);

відповідача- Крашеннікова М.І. (довіреність від 29.02.2016 № 527/2016).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (далі - Товариство) про стягнення за неналежне виконання умов договору страхування відповідальності автоперевізника від 07.07.2015 серія ТТН № 1500009 (далі - Договір): 814 123,40 грн. страхового відшкодування і 3 600 грн. вартості експертизи, а всього 817 723,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 06.12.2016.

30.11.2016 позивач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

06.12.2016 відповідач подав суду відзив, в якому заперечив проти позовних вимог, посилаючись на відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування; також, за розрахунком Товариства страхове відшкодування складає 175 715,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 розгляд справи було відкладено на 20.12.2016.

15.12.2016 позивач подав суду заперечення на відзив, в яких проти доводів, викладених Товариством заперечив, та просив суд позов задовольнити повністю.

16.12.2016 відповідач подав суду додаткові заперечення по справі, в яких, зокрема вказав на таке: позивачем як перевізником було порушено правила перевезення вантажу; порушені правила упаковки вантажу, тощо.

16.12.2016 позивач подав суду письмові пояснення з копією відповіді на запит від 14.12.2016 № КІ1612-1080.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 було відкладено розгляд справи на 31.01.2017.

30.01.2017 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення щодо неможливості реалізації товару, який не було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

У судовому засіданні 31.01.2017 було оголошено перерву до 07.02.2017 відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

06.02.2017 Підприємець подав суду документи на виконання вимог ухвали суду для долучення до матеріалів справи.

07.02.2017 відповідач подав суду клопотання про призначення судової комплексної експертизи та просив поставити на вирішення експерта такі питання:

« 1. Чи вважається товар пошкодженим, або зіпсованим, якщо за результатами Акту перевірки отриманої продукції товар не має пошкоджень та дефектів зовнішнього вигляду?»;

« 2. Чи вважається товар пошкодженим, або зіпсованим, якщо за результатами експертного висновку ТТП товар не має пошкоджень та дефектів зовнішнього вигляду?»;

« 3. Як впливає пошкодження транспортної (вторинної) упаковки на визначення вартості товару, що міститься у ній і не має пошкоджень та дефектів зовнішнього вигляду?»;

« 4. Чи можливе заміна (перепакування) транспортної (вторинної) упаковки товару у випадку її пошкодження?»;

« 5. З урахуванням інформації отриманої на вищезгадані питання; Який розмір матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження товарно-матеріальних цінностей (збірного вантажу), що перевозився у вантажному напівпричепі НОМЕР_4 в результаті ДТП від 01 серпня 2015 року станом на дату події?».

У судовому засіданні 07.02.2017 було оголошено перерву до 28.02.2017 відповідно до статті 77 ГПК України.

28.02.2017 сторони подали суду відповіді Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - Інститут), в яких було повідомлено про неможливість проведення судової експертизи.

Відповідно до частини першої статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи з огляду на таке.

Сторони зверталися до Інституту із запитами щодо підтвердження можливості проведення судової експертизи у даній справі.

З огляду на інформацію, яка надана Інститутом, останній повідомив про неможливість проведення судової експертизи.

Що ж до проведення оцінки спеціалістом, то відповідач мав достатньо часу для проведення власного дослідження і подання суду відповідного висновку.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Отже, призначення судової експертизи в даній справі є недоцільним і таким, що суперечить принципу розумності строку вирішення спору.

Представник позивача та Підприємець у судовому засіданні 28.02.2017 надали пояснення по справі; просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 28.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками процесу документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.07.2015 Товариством (страховик) і Підприємцем (страхувальник; вигодонабувач) було укладено Договір, за умовами якого:

- предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані із наданням послуг з перевезення вантажів. Відповідальність автомобільного перевізника виникає при здійсненні перевезень, згідно: Міжнародної конвенції CMR 1956, з доповненнями і змінами, включаючи Протокол до Конвенції від 1978; діючого законодавства України, в тому числі, Цивільного кодексу України (преамбула Договору);

- ліміт відповідальності по одному страховому випадку складає 3 000 000 грн.; а франшиза по одному страховому випадку по майну підвищеного ризику - 10 000 грн. (преамбула Договору);

- строк страхування: з 00 годин 00 хвилин за київським часом 21.07.2015 по 24 годину 00 хвилин за київським часом 20.07.2016. Договір діє 12 місяців (преамбула Договору);

- при настанні страхової події, що може бути згодом кваліфікована як така, страхувальник зобов'язаний:

вжити всі можливі і необхідні заходи для зменшення розміру збитку;

страхувальник зобов'язаний негайно, але не пізніше трьох робочих днів, сповістити страховика і після цього без затримки надати у письмовій формі повний звіт про страховий випадок, його обставини, характер і розмір збитку;

негайно сповістити органи поліції або міліції про пошкодження майна, або заподіяння майном шкоди;

вжити заходи для отримання документів, що підтверджують настання страхової події, від уповноважених державних установ країни місця події;

надати страховику всі документи і письмові матеріали, що стосуються страхової події;

не робити пропозицій про добровільне відшкодуванні збитку, не обіцяти, не визнавати в частині або в цілому своєї відповідальності без письмової згоди страховика; сприяти страховику в розслідуванні обставин події;

виконувати розпорядження і рекомендації страховика або його уповноважених представників;

вжити всі заходи і виконати всі формальності для здійснення своїх прав на отримання компенсації збитку від осіб, винних в заподіянні збитку;

повідомляти страховика про всі отримані відшкодування і компенсації за збитки, які за умовами Договору підлягають відшкодуванню страховиком (пункт 9.1 Договору);

- до вимоги про відшкодування збитку страхувальник, в залежності від характеру і обставин події, додає такі документи:

письмові вимоги про відшкодування заподіяного збитку, отримані від третіх осіб;

транспортні накладні, коносаменти;

фактури і рахунки (інвойси);

пакувальні відомості;

акти огляду вантажу (аварійні сертифікати);

акт експертизи вантажу, складений незалежним експертом - працівником спеціалізованої організації (торгово-промислової палати, сюрвеєрської компанії);

письмове пояснення водія про подію;

довідка митних органів;

протокол органів дорожньої міліції (поліції);

довідка органів міліції (поліції), що підтверджує факт звернення в ці органи страхувальника; або підтвердження слідчих органів про порушення кримінальної справи;

деталізовані виправдовуючі документи на витрати, здійснені страхувальником із метою запобігання або зменшення розмірів збитку і захисту своїх інтересів у судових або арбітражних органах; копія листування з заявником вимоги;

ліцензії на право здійснення діяльності в сфері внутрішніх/міжнародних автомобільних перевезень, якщо такі є обов'язковими відповідно до законодавства (пункт 10.1 Договору);

- страховик відшкодовує збитки страхувальника після фактичної оплати страхувальником або його представником претензій, отриманих від третіх осіб Після отримання вимоги про відшкодування збитку страховик зобов'язаний: розслідувати обставини події та визначити розмір збитку; прийняти рішення і повідомити страхувальника про виплату страхового відшкодування, відмову або відтермінування виплати протягом двадцяти робочих днів після ухвалення рішення про виплату (пункт 11.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, позивачем - Підприємцем, та від відповідача - ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від 30.12.2014 № 860/2014, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним, не розірвано.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором страхування.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

01.08.2015 на автодорозі Бориспіль-Запоріжжя (149 км. 620 м.) відбулася ДТП внаслідок якої було пошкоджено вантаж, що перевозив автомобіль «Renault Magnum» д/н НОМЕР_5, що за умовами Договору є страховою подією.

Позивач належним чином повідомив відповідача про настання страхового випадку, подавши відповідну заяву від 04.08.2015 № б/н.

Замовник перевезення товариство з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» (далі - ТОВ «Рабен Україна») надіслало Підприємцю претензію від 28.01.2016 № КІ1601-027, в якій вимагало відшкодувати збиток на суму 814 123,40 грн.

З листування сторін вбачається, що даний господарський спір виник у зв'язку із непогодженням суми страхового відшкодування (за розрахунком позивача - 814 123,40 грн., а відповідача - 165 715,40 грн.).

Так, листом від 03.06.2016 №б/н відповідачем було повідомлено позивача про готовність здійснити страхове відшкодування у сумі 165 715,40 грн.

Листом від 01.08.2016 №01-3230 Товариство повторно повідомило Підприємця про готовність здійснити виплату у сумі 175 715 грн., за вирахуванням франшизи, та запропонувало здійснити відшкодування збитку третій особі в розмірі підтверджених збитків та надати завірену копію платіжного доручення; після чого вказані кошти будуть перераховані Підприємцю.

Позивач із вказаною суму не погодився та звертався до відповідача з проханням переглянути розмір страхового відшкодування, проте Товариство розмір не переглянуло та наполягає на визначеній сумі.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував, зокрема на те, що:

- Підприємцем були порушені правила пакування та перевезення вантажів;

- позивач неналежним чином виконав пункт 10.1 Договору, а саме не подав всі необхідні документи;

- є товар, який можливо перепакувати або ж продати з певною знижкою, а тому розмір страхового відшкодування є значно меншим ніж вказує позивач;

- Підприємець не має права на страхове відшкодування, оскільки, не виконав пункт 11.1 Договору, тобто фактично не оплатив претензії отримані від третіх осіб.

Разом з тим, позивач подав суду документальне підтвердження виконання пункту 11.1 Договору, а саме лист ТОВ «Рабен Україна» від 14.12.2016 № КІ1612-1080, в якому замовник перевезення підтвердив, що 30.04.2016 було здійснено зарахування коштів в односторонньому порядку на підставі відповідних заяв на загальну суму 814 123,40 грн.

Частинами шістнадцятою-вісімнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, страхове відшкодування, що має бути сплачено за вирахуванням суми фрашизи, складає 804 123,40 грн. (814 123,40 грн. - 10 000 грн.).

Що ж до тверджень Товариства про невиконання пункту 10.1, а саме неподання всіх документів, то вказане спростовується матеріалами справи.

Так, позивачем подані всі документи, які передбачені умовами Договору.

Доводи про порушення умови пакування та перевезення не знайшли документального підтвердження та не вплинули на розмір втраченого вантажу, оскільки товар було пошкоджено внаслідок ДТП під час якої транспортний засіб перекинувся.

Що ж до вартості товару, який неможливо реалізувати, то слід вказати таке.

Матеріали справи містять претензії отримувачів вантажу, з яких вбачається, що саме заявлена позивачем сума вартості є дійсною.

Посилання на можливість перепакування і продаж зі знижкою певних товарів, є не обґрунтованими, оскільки позивач є лише перевізником і позбавлений можливості перепаковувати товар та відчужувати його, втім перевізнику відмовлено у прийнятті товару замовниками для подальшої реалізації.

Крім того, певний товар внаслідок порушення температурного режиму, що сталося в результаті ДТП, неможливо реалізувати, оскільки він є непридатним до вживання.

Товариство є юридичною особою, що здійснює підприємницьку діяльність у сфері страхування.

Статтею 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, відповідач, застрахувавши відповідальність автомобільного перевізника, взяв на себе зобов'язання з виплати страхового відшкодування.

Позивачем документально підтверджено понесення витрат зі сплати вартості експертизи у сумі 3 600 грн., а тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Інші доводи відповідача, викладені ним у відзиві та запереченнях, суд вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства України, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 49 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, позивач просив суд стягнути з відповідача 15 000 витрат на послуги адвоката.

Відповідно до пункту 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, відшкодовуються втрати, які були здійснені стороною за отримання послуг лише адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Позивачем подано суду: копію договору від 01.09.2016 № 1 про надання правової допомоги, укладеного адвокатом Войтюком О.В. та позивачем; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 01.09.2016 № 005 на суму 15 000 грн.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 30.10.2015 серія НОМЕР_6, виданого на ім'я Войтюка О.В.

Судом встановлено, що 01.09.2016 позивач сплатив адвокату грошові кошти у сумі 15 000 грн.

Відповідно до частини п'ятої статті 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку, що сума відшкодування послуг адвоката, яка підлягає стягненню з відповідача є розумною та співрозмірною, з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи та складність справи.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, спір виник внаслідок ухилення відповідача від виконання зобов'язань за Договором, то витрати з оплати послуг адвоката у сумі 15 000 грн. та судовий збір покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10; ідентифікаційний код 24745673) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (18023, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_2; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1): 804 123 (вісімсот чотири тисячі сто двадцять три) грн. 40 коп. страхового відшкодування; 3 600 (три тисячі шістсот) грн. вартості експертизи; 15 000 (п'ятнадцять тисяч) витрат на послуги адвоката та 12 265 (дванадцять тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 85 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 09.03.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук