ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 910/16376/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Бондар С.В., Васищака І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиМіністерства оборони України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 29.11.16
у справі№910/16376/15
господарського судуміста Києва
за позовомДержавного підприємства "Українські спеціальні системи"
доМіністерства оборони України
простягнення суми
за участю представників від:
позивачаЛогвинової Л.О. (дов. від 27.02.17),
відповідачаНикифорука І.Р. (дов. від 26.12.16)

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Українські спеціальні системи" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог (заява від 30.08.16 - а.с.75-81 т.2) 71 717,20 грн. основного боргу, 23 048,08 грн. пені, 63 773,09 грн. інфляційних та 8 834,25 грн. 3% річних, на загальну суму заборгованості 167 372,62 грн., через неналежне виконання зобов'язань по оплаті виконаних робіт за державним контрактом від 16.09.08 №313/3/08/1/01.194/08/УС.

Справа розглядалася не одноразово. За результатом останнього судового перегляду, рішенням господарського суду міста Києва від 21.09.16 у справі №910/16376/15 (суддя Андреїшина І.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.16 (колегія суддів у складі: головуючий-суддя Руденко М.А., судді: Дідиченко М.А., Пономаренка Є.Ю.) позов задоволено частково. Стягнуто 71 717,20 грн. основного боргу, 63 371,75 грн. інфляційних, 8 834,25 грн. 3% річних. У стягненні пені судом відмовлено повністю. Мотиви судових актів зводяться до того, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Враховуючи пропуск строку для виконання зобов'язання позивач має право на стягнення штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України. Однак, зважаючи на заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності та її пропуск позивачем, вимоги про стягнення пені за період 23.07.12 до 20.01.13 не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просив їх скасувати повністю та повернути справу на новий розгляд до першої інстанції. Свої доводи скаржник обґрунтовує не взяттям до уваги судами закінчення строку дії державного контракту, за яким виник спір на момент складання акту приймання виконаних будівельних робіт від 22.06.12 та неналежного оформлення вказаного акту (недотримання строків складання, підписання не уповноваженою особою). Скаржник вважає, що позивач виконав роботи на суму 71 717,20 грн. і склав акт виконаних робіт від 22.06.12 поза строком дії контракту, тому МОУ, як замовник робіт, не мало права проводити розрахунки за ним. Також, відповідач посилається на ст.48 Бюджетного кодексу України як на законодавчу підставу, що унеможливлює проведення оплати спірної суми. До того ж судами не досліджено питання щодо призначення експертизи і належним чином не повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, як наслідок рішення винесено у відсутності представника МОУ.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 16.09.08 між Міністерством оборони України та Державним підприємством "Українські спеціальні системи" укладено державний контракт №313/3/08/1/01.194/08/УС, за яким виконавець зобов'язався виконати роботи по обладнанню військового містечка №4 системою контролю та управління доступом, відеоспостереження, охоронною сигналізацією, відповідно до розділу 45 Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016-97, передбачені проектами (інв. №№292-дск, 293-дск, 294-дск, 295-дск) в обсязі визначеному Локальним кошторисом (додаток №4) та здати системи і мережі в експлуатацію відповідно до графіка виконання робіт (додаток №1), що є невід'ємними частинами цього державного контракту, а замовник зобов'язувався прийняти та оплатити ці роботи відповідно до умов контракту та вимог чинного законодавства (п.1.1. договору).

У подальшому сторонами були підписані додаткові угоди, якими внесено зміни та доповнення до контракту.

Згідно з п.11.1. договору у редакції додаткової угоди від 12.11.10 №7 здавання-приймання систем та мереж в експлуатацію оформлюється актом здавання систем та мереж в експлуатацію. Здавання-приймання систем та мереж в експлуатацію, а також перелік документів, що при цьому оформляються, передбачено вимогами постанови КМУ від 08.10.08 №923 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів".

Умовами договору у редакції додаткової угоди від 04.03.10 №6 сторонами погоджено, що через відсутність у повному обсязі кошторисних призначень, відповідно до п.12.2. договору обсяг робіт у 2010 році визначається договірною ціною (додаток №1) і локальним кошторисом №2-1-1/65/6 (додаток №2). Сума державного контракту у 2010 році складає 196 000,00 грн. (з ПДВ).

Пунктом 12.5. договору замовник здійснює щомісячно проміжні платежі за виконання робіт на підставі актів виконаних робіт (форма КБ-3, КБ-2в), підписаних уповноваженими представниками сторін. Оплата виконаних робіт проводиться протягом 10-ти банківських днів після підписання акта виконаних робіт замовником за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міноборони України за даним кодом видатків.

Згідно п.12.9. договору кінцеві розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 20-ти банківських днів з дня підписання замовником акта здавання системи контролю та управління доступом, відеоспостереження, охоронної сигналізації в експлуатацію. Замовник має право затримати кінцеві розрахунки за роботи, надані з недоробками і дефектами, виявленими при прийманні робіт, до їх усунення.

Державний контракт діє з дня набрання ним чинності до 30.12.11, але у будь-якому випадку до остаточного розрахунку (п.18.1. договору у редакції додаткової угоди від 12.11.10 №7.

Позивачем відповідно до умов договору виконано роботи у два етапи:

- І етап - у березні 2010 року на суму 124 282,80 грн., що підтверджується актом від 12.03.10 №1 приймання виконаних будівельних робіт;

- ІІ етап - у грудні 2011 року на суму 71 717,20 грн., що підтверджується актом від 22.06.12 №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року.

Також сторонами був підписаний та скріплений печатками підприємств акт готовності об'єкта до експлуатації від 22.06.12 (затверджений відповідачем 27.06.12), згідно якого об'єкт визнано готовим до експлуатації.

На думку позивача, відповідачем зобов'язання з оплати робіт за договором виконано частково на суму 124 282,80 грн. за актом від 12.03.10 №1, через що в останнього наявна заборгованість перед позивачем на 71 717,20 грн.

Крім того, через не вчасний розрахунок за надані підрядні роботи, позивачем заявлено до стягнення інфляційні, 3% річних та пеня.

На виконання вимог постанови ВГСУ від 21.07.16 і задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність необхідності призначення у справі судової експертизи, оскільки у відзиві на позовну заяву і письмових поясненнях МОУ (а.с.132-134 т.2) факт виконання спірних робіт відповідачем не заперечувався, а у ході з'ясування обставин справи і перевірки їх доказами та під час виступу представників сторін і на запитання суду уповноважений представник відповідача також не заперечив, що описані в акті приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року №2, підписаному 22.06.12, монтажні роботи дійсно проведені, перелічене обладнання встановлене.

Також сторонами підписаний та скріплений печатками підприємств остаточний акт готовності об'єкта до експлуатації від 22.06.12 (затверджений відповідачем 27.06.12), яким підтверджується факт закінчення будівництва вказаного об'єкта та визнано його готовим до експлуатації.

Зважаючи на факт виконаності робіт, що підтверджується актами, наявні підстави для задоволення позовних вимог у частині основного боргу. А враховуючи пропуск строку виконання такого зобов'язання, позивач має право на стягнення штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України. При цьому, зважаючи на заявлене відповідачем клопотання і про застосування строку позовної давності та її пропуск позивачем, вимоги про стягнення пені за період 23.07.12 до 20.01.13 не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

До спірних правовідносин застосовуються норми цивільного законодавства про підряд.

Відповідно до вимог ч.2 ст.837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду, а передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами, відповідно до ч.4 ст.882 ЦК України і у разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті, який підписується другою стороною.

Як вірно встановлено попередніми інстанціями, борг який виник за ІІ етап виконаних робіт на суму 71 717,20 грн. і підтверджується наявним у матеріалах справи актом виконаних робіт від грудня 2011 року №2, підписаний 22.06.12 (а.с.166-169 т.1 та а.с.87-90 т.2). Зазначений акт підписаний представниками обох сторін, наявні печатки та відсутні зауваження щодо якості виконаних робіт.

За приписами ч. 1 ст.849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Колегія суддів касаційної інстанції критично відноситься до доводів МОУ про те, що позивач надав акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року у період, коли строк дії державного контракту себе вичерпав, а тому вони не можуть бути оплачені, оскільки з умовами контракту позивач виконує роботи, а відповідач зобов'язаний прийняти такі роботи та оплатити їх, при цьому відповідно до п.18.1 зазначено контракту, останній діє з дати набрання ним чинності до 30.12.09, але у будь-якому випадку до остаточного розрахунку (а.с.24 т.1). Отже, відповідач прийняв роботи на спірну суму, підписавши акти від 22.06.12 (акт готовності об'єкта до експлуатації, акт приймання виконаних будівельних робіт), тому повинен виконати зобов'язання щодо оплати виконаних та прийнятих його повноважним представником робіт.

Акт готовності об'єкта до експлуатації у цілому відповідає формі, визначеній постановою КМУ "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" від 08.10.08 №923 та містить всі основні пункти, визначальні позиції, передбачені вказаним нормативним актом.

Враховуючи вимоги положень ст.526 ЦК України, що кореспондується з вимогами ст.193 ГК України про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства і те, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, суд касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх інстанцій про те, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення МОУ від відповідальності за порушення контрактного зобов'язання, що узгоджується з висновками ВСУ викладеними у постанові від 15.05.12 у справі №11/446 та рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.05.

А зважаючи на пропуск строку виконання такого зобов'язання, позивач має право на стягнення штрафних, передбачених ст.625 ЦК України. При цьому, факт заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності та її пропуск позивачем, приводить судову колегію касаційної інстанції до висновків, що вимоги про стягнення пені за період 23.07.12 р. до 20.01.13 р. не підлягають задоволенню.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому її слід залишити без змін, як таку, що ухвалена при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.16 у справі №910/16376/15 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б.М. Грек

Судді С.В. Бондар

І.М. Васищак