ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017р. Справа№ 914/72/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю. О. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МІНОВА УКРАЇНА, с.Новоселидівка Мар"їнського району Донецької області

до відповідача Державного підприємства Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта Червоноградська, м.Червоноград Львівської області

про стягнення заборгованості в сумі 50 841,35 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_2 заступник директора з правових питань відокремленого підрозділу Шахта Червоноградська ДП Львіввугілля (довіреність №8/8 від 03.01.2017р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю МІНОВА УКРАЇНА до Державного підприємства Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта Червоноградська про стягнення 50 841,35 грн. заборгованості, з яких 43 532,00 грн. сума основного боргу, 1 849,81 грн. три проценти річних та 5 459,54 грн. інфляційні нарахування.

Ухвалою суду від 12.01.2017р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 23.01.2017р.

Ухвалою суду від 23.01.2017р. розгляд справи відкладено на 13.02.2017р., з підстав наведених в даній ухвалі.

Ухвалою суду від 13.02.2017р. розгляд справи відкладено на 27.02.2017р., з підстав наведених в даній ухвалі.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимоги ухвал суду від 12.01.2017р., від 23.01.2017р. та від 13.02.2017р. не виконав, причин неявки повноважного представника в судове засідання та невиконання вимог ухвал суду не надав.

Як вбачається із детальної інформації про юридичну особу ДП Інформаційно-ресурсний центр, місцезнаходженням ТзОВ МІНОВА УКРАЇНА у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є: 85610, АДРЕСА_1.

Станом на 27.02.2017р. на адресу суду від позивача не повернулись поштові повідомлення про вручення йому ухвали суду від 13.02.2017р. про відкладення розгляду справи на 27.02.2017р., або поштові конверти без вручення їх адресату. Дана ухвала надсилалась:

- представнику позивача на адресу, вказану позивачем у позовній заяві, а саме: 02091, АДРЕСА_2;

- позивачу, на адресу вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 85610, АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України, суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно п.п.3.9.1. п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 із змінами та доповненнями Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Факт надсилання позивачу ухвали суду від 13.02.2017р. про відкладення розгляду справи на 27.02.2017р. підтверджується списком згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів: №158 за 17.02.2017р. та узгоджується з позицією Вищого господарського суду України викладеною у третьому абзаці п.п. 3.9.1 п.п.3.9 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Відтак, суд виконав умови Господарського процесуального кодексу України щодо належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи. До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Інші адреси позивача, крім вказаних у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ні відповідачу, ні суду невідомі.

Станом на день розгляду спору (27.02.2017р.) позивачем вимоги ухвали суду не виконано, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили.

20.02.2017р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив за вих.№01-3/202 від 13.02.2017р. (вх.№6685/17 від 20.02.2017р.) - аналогічний відзиву, що попередньо надійшов на електронну адресу суду за вих.№01-3/202 від 13.02.2017р. (вх.№5692/17 від 13.02.2017р.), яким на виконання вимог ухвали суду від 23.01.2017р. відповідач долучив до матеріалів справи копію залізничної накладної. Крім того, у вищенаведеному відзиві відповідач зазначив, що інфляційні та 3% річних не перераховувались ДП Львіввугілля в особі ВП Шахта Червоноградська.

27.02.2017р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив за вих.№01-3/265 від 24.02.2017р. (вх.№7725/17 від 27.02.2017р.), в якому вказано, що останній не визнає позов в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки ДП Львіввугілля має борг перед бюджетом та іншими підприємствами установами, організаціями на суму 3,5 млн. грн. Вина відповідача відсутня згідно ст.164 ЦК України, так як відповідач не мав коштів для сплати боргу. Позивач не представив суду індекси інфляції, належно затверджені законодавчими актами, а тому на думку відповідача позов в цій частині є безпідставним. У вищенаведеному відзиві відповідач просить суд задоволити позов на суму боргу за продукцію, а в частині інфляційних нарахувань та 3% річних відмовити.

Крім того, у вищенаведеному відзиві відповідач зазначив, що продукція отримана у позивача відповідачем згідно видаткової накладної №66 від 04.06.2015р. Також, до вищенаведеного відзиву відповідач долучив до матеріалів справи наступні документи: копію видаткової накладної №66 від 04.06.2015р.; копію інформації про дебіторську та кредиторську заборгованість по ДП Львіввугілля на 31.12.2016р.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних заперечив, просив в цій частині позовних вимог відмовити. Також, в судовому засіданні представник відповідача підтвердив факт отримання продукції від позивача саме 04.06.2015р., згідно видаткової накладної №66 від 04.06.2015р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника позивача, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши заперечення представника відповідача, суд,-

встановив:

22.05.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю МІНОВА УКРАЇНА (постачальник) та Державним підприємством Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта Червоноградська (покупець) було укладено договір №47 /поставки/ (надалі договір).

Згідно п.1.1. договору предметом договору є поставка товару виробничо-технічного призначення (далі - продукція).

Згідно п.1.2. договору постачальник, на умовах, які вказані в договорі, зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію в асортименті, кількості, у строк, за цією та с якісними характеристиками, які узгоджені сторонами у договорі та специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти продукцію, яка постачається в його власність та своєчасно оплатити її вартість у відповідності до умов чинного договору.

За умовами п.2.1. договору ціна на продукцію, яка постачається по чинному договору вказується у специфікації і становить 99 540,00 грн., (в т.ч. ПДВ).

Згідно п.3.1. договору постачальник зобов'язується поставити продукцію у відповідності до положення міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС-2010» на умовах постачання DDР (ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля»), відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року.

Згідно п.3.2. договору погодження поставленої продукції здійснюється шляхом укладення відповідних специфікацій на підставі отриманих постачальником замовлень від покупця. Специфікації оформляються у письмовому вигляді та підписуються уповноваженими представниками сторін.

За умовами п.3.4. та п.3.5. договору постачання продукції здійснюється постачальником автомобільним та залізничним транспортом на умовах, які вказані в чинному договорі. В специфікації до чинного договору вказується вантажовідправник продукції, місце відправлення та призначення, вантажоотримувач продукції.

За умовами п.3.6. договору поставка продукції оформляється передбаченим діючим законодавством України первинними бухгалтерськими документами, що підтверджує факт постачання продукції в момент їх оформлення.

Відповідно до п.4.1. договору покупець здійснює попередню оплату у розмірі 25% вартості продукції, яка узгоджена відповідною специфікацією на поставку продукції, на поточний рахунок постачальника відповідно до реквізитів, вказаних у Розділі 15 договору в українській національній валюті. Остаточний розрахунок за поставлений товар «покупець» здійснює шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок «постачальника» протягом 30-ти днів з моменту отримання узгодженої партії товару.

За умовами п.4.2. та п.4.3. договору дата оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата продукції здійснюється на підставі виставлених рахунків для здійснення попередньої оплати на протязі 10 банківських днів з дати їх пред'явлення покупцю.

22.05.2015р. сторони підписали специфікацію №1 до договору, відповідно якої постачальник зобов'язався передати, а покупець оплатити продукцію (суміш суха цементно-мінеральна марки ТЕКХАРД (TEKHARD UA) в кількості 42 тон, на загальну суму 99 540,00 грн.

Відповідно до п.5. та п.6. специфікації №1 термін відвантаження: до 10 робочих діб з моменту перерахування 25% оплати продукції. Термін сплати за продукцію: на протязі 30-ти днів з моменту отримання узгодженої партії товару.

Позивач свої зобовязання по договору №47 /поставки/ від 22.05.2015р. виконав повністю, а саме поставив відповідачу товар (суміш суха цементно-мінеральна марки ТЕКХАРД (TEKHARD UA) в кількості 42 тон, на загальну суму 99 540,00 грн.

На виконання умов договору №47 /поставки/ від 22.05.2015р., позивачем було виставлено для відповідача рахунок на оплату №68 від 28.05.2015р. на суму 99 540,00 грн.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату згідно умов п.4.1. договору №47 /поставки/ від 22.05.2015р. здійснив частково.

Відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 56 008,00 грн. (попередня оплата у розмірі 25% вартості продукції).

Відтак, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 43 532,00 грн.

Згідно умов ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3% річних, які згідно поданого розрахунку позовних вимог становлять 5 459,54 грн. інфляційних нарахувань та 1 849,81 грн. 3% річних.

Отже, загальна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 50 841,35 грн. заборгованості, з яких 43 532,00 грн. сума основного боргу, 1 849,81 грн. три проценти річних та 5 459,54 грн. інфляційні нарахування.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст.663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

У п. 3.1 договору сторони визначили, що постачальник зобов'язується поставити продукцію у відповідності до положення міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС-2010» на умовах постачання DDР (ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля»), відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року.

Згідно з Інкотермс. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати в редакції 2010 року поставка на умовах DDР - «Delivered Duty Paid» («Поставка з оплатою зборів»), згідно якої продавець зобов"язаний нести усі витрати та ризики, повязані з транспортуванням товару, включаючи будь-які збори для експорту з країни призначення і для імпорту до країни призначення.

Факт виконання позивачем зобовязань по договору №47 /поставки/ від 22.05.2015р. підтверджується наявними у матеріалах справи видатковою накладною №66 від 04.06.2015р. та залізничною накладною.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи залізничної накладної відправником є ТзОВ МІНОВА УКРАЇНА Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченко, 11; одержувачем є ДП Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта Червоноградська с.Острів, Сокальського району, Львівської області; станція призначення м.Червоноград.

Представник відповідача в судовому засіданні підтверджено факт отримання 04.06.2015р. товару (суміш суха цементно-мінеральна марки ТЕКХАРД (TEKHARD UA) в кількості 42 тон, на загальну суму 99 540,00 грн.

Відповідачу було виставлено рахунок на оплату №68 від 28.05.2015р. на суму 99 540,00 грн.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.1. договору покупець здійснює попередню оплату у розмірі 25% вартості продукції, яка узгоджена відповідною специфікацією на поставку продукції, на поточний рахунок постачальника відповідно до реквізитів, вказаних у Розділі 15 договору в українській національній валюті. Остаточний розрахунок за поставлений товар «покупець» здійснює шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок «постачальника» протягом 30-ти днів з моменту отримання узгодженої партії товару.

Відповідно до п.5. та п.6. специфікації №1 термін відвантаження: до 10 робочих діб з моменту перерахування 25% оплати продукції. Термін сплати за продукцію: на протязі 30-ти днів з моменту отримання узгодженої партії товару.

Проте, відповідач (ДП Львіввугілля в особі ВП Шахта Червоноградська) порушив свої зобов'язання, оплату згідно умов п.4.1. договору №47 /поставки/ від 22.05.2015р. здійснив частково, перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 56 008,00 грн. (попередня оплата у розмірі 25% вартості продукції).

Факт часткової оплати підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №426 від 26.05.2015р. на суму 56 008,00 грн.

Як вбачається з представленого позивачем акту звірки взаєморозрахунків між сторонами за період 2015р., у відповідача існує заборгованість станом на 31.12.2015р. у сумі 43 532,00 грн., який підписаний та скріплений печатками сторін у справі.

Відповідач залишок заборгованості у сумі 43 532,00 грн. не оплатив.

Відтак, станом на дату прийняття рішення у справі (27.02.2017р.), у відповідача існує заборгованість зі сплати основного боргу за поставлений товар (суміш суха цементно-мінеральна марки ТЕКХАРД (TEKHARD UA) в сумі 43 532,00 грн. та не заперечується останнім.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 43 532,00 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, про що вказав у відзиві (вх.№2385/17 від 23.01.2017р.). Відзив підписаний заступником директора з правових питань ВП Шахта Червоноградська ОСОБА_2

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову в частині стягнення основного боргу в сумі 43 532,00 грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розрахунку поданого до позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних (за період з 04.07.2015р. по 01.12.2016р.) на загальну суму 1 849,81 грн. та інфляційні нарахування (за період з 04.07.2015р. по 01.12.2016р.) на загальну суму 5 459,54 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що позивач при їх нарахуванні невірно визначив дату початку прострочення зобовязання.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, факт отримання відповідачем товару 04.06.2015р.

Згідно ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відтак, враховуючи те, що товар отриманий відповідачем 04.06.2015р., беручи до уваги, положення ч.5 ст.254 ЦК України, умови п.4.1. договору щодо оплати товару протягом 30-ти днів з моменту отримання узгодженої партії товару, останнім днем для оплати товару було 06.07.2017р., а початок прострочення виконання грошового зобовязання виник з 07.07.2015р.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що за період з 07.07.2015р. по 01.12.2016р., їх сума є більшою ніж просить стягнути останній. Водночас, зважаючи на те, що суд не має права виходити за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак до стягнення з відповідача підлягає 5 459,54 грн. інфляційних нарахувань.

Згідно проведеного судом перерахунку 3% річних, враховуючи кількість днів у 2016 році (366) до стягнення з відповідача підлягає 1 835,80 грн. три проценти річних за період з 07.07.2015р. по 01.12.2016р.

Щодо заперечень представника відповідача проти стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат застосовується незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора, отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відсутність претензій зі сторони позивача не звільняє відповідача від обов"язку сплати інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку підставності позовних вимог до задоволення частково. З відповідача підлягає до стягнення 50 827,34 грн. заборгованості, з яких 43 532,00 грн. сума основного боргу, 1 835,80 грн. три проценти річних та 5 459,54 грн. інфляційні нарахування.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 378,00 грн., відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 610-612, 625, 627-629, 663, 712 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 265 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 78, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта Червоноградська (80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Промислова, буд.27; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МІНОВА УКРАЇНА (85610, Донецька область, Марїнський район, с.Новоселидівка; ) 43 532,00 грн. основного боргу, 1 835,80 грн. три проценти річних, 5 459,54 грн. інфляційних нарахувань та 1 377,62 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 28.02.2017р.

Суддя Сухович Ю.О.