Господарський суд
Житомирської області
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"01" березня 2017 р. Справа № 906/185/17

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (м. Київ) в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (смт. Іршанськ, Хорошівського р-ну, Житомирської області) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" (смт. Іршанськ, Хорошівського р-ну, Житомирської області) про стягнення 56711362,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (м. Київ) в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (смт. Іршанськ) звернувся до господарського суду з позовом до відповідача ТОВ "Валки -Ілменіт" (смт. Іршанськ) про стягнення 56 711 362, 74 грн.

Відповідно ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Позивач подав заяву від 24.02.2017р. за №02/319 про відстрочення сплати судового збору в розмірі 240 000, 00 грн. до моменту винесення судового рішення , в обґрунтування якої посилається на скрутний фінансовий (майновий) стан підприємства, що підтверджується листом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (м. Київ) за №11042/10/28-10-17-01-23 від 23.02.2017р. щодо обліку заборгованості із частини чистого прибутку (доходу) господарських операцій у сумі 603 537 185, 00 грн., яку підприємство станом на 21.02.2017року не погасило.

Господарський суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про відстрочку сплати судового збору з наступних підстав.

Підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторони, що підтверджують подані нею належні та допустимі докази (ст.ст. 33, 34 ГПК України).

Однак, на думку суду, лист фіскального органу не є таким доказом у розумінні процесуального законодавства на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду (її повернення тощо).

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб'єктів господарювання та громадян поставлено законом у рівні умови в частині обов'язку сплачувати судовий збір, у зв'язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб'єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення (розстрочення) сплати судового збору призведе до порушення вказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95 від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_2 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами ГПК України, не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, господарський суд прийшов до висновку відмовити ПАТ "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (м. Київ) в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" ПАТ "Об'єднана гірничо-збагачувальна компанія" у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору від 24.02.2017р. за №02/319.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63, ст. 86 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ПАТ "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (м. Київ) в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" ПАТ "Об'єднана гірничо-збагачувальна компанія" у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору від 24.02.2017р. за №02/319.

2. Позовні матеріали повернути позивачу ПАТ "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (м. Київ) в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" ПАТ "Об'єднана гірничо-збагачувальна компанія" без розгляду.

Ухвала вступила в законну силу 01.03.2017р. та підлягає апеляційному оскарженню.

Додаток на_94_аркушах в тому числі заява про відстрочення сплати судового зборц від 24.02.2017р. за №02/319

Суддя Машевська О.П.

1- у наряд

2- адресату (рек. з повідомл.)