РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/23923/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Жива Нива"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім"
провизнання недійсним договору та стягнення 103 704 грн 65 коп.
Представники:
від позивача: Усенко А.І. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Жива Нива" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" про визнання недійсним договору № НКС-87569 від 20.10.2016, про стягнення 96 704 грн 65 коп. попередньої оплати та 7 000 грн 00 моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що договір № НКС-87569 від 20.10.2016 є недійсним в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 487/02-2009 від 08.09.2009, оскільки відповідач при підписанні спірного договору ввів позивача в оману, щодо обставин які мають істотне значення, у зв'язку з чим позивачем також заявлено вимоги про стягнення 7 000 грн 00 моральної шкоди та 96 704 грн 65 коп. коштів перерахованих на виконання недійсного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2016 порушено провадження у справі № 910/23923/16, розгляд справи призначений на 06.02.2017.

01.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява.

06.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про долучення додаткових документів до справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 розгляд справ відкладено на 27.02.2017, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та виконанням останнім вимог ухвали суду.

24.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява зміну предмету позову.

Представник відповідача у судове засідання 27.02.2017 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

У судове засідання 27.02.2017 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 96 704 грн 65 коп. заборгованості, 7 693 грн 93 коп. 24 % річних та 6 531 грн 16 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Судом враховано, викладене у пункті 3.12 постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Таким чином, суд розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 96 704 грн 65 коп. заборгованості, 7 693 грн 93 коп. 24 % річних та 6 531 грн 16 коп. інфляційних втрат.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 27.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Жива Нива" (покупець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" (постачальник за договором) укладено договір № НКС-87569, відповідно до умов якого постачальник зобов'язаний передати у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах викладених в даному договорі, металопрокат (далі по тексту - товар), асортимент, кількість та ціна якого вказані у специфікаціях, оформлених як додатки до даного договору, які є його невід'ємними частинами.

Відповідно до пункту 10.1 договору договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2016, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами.

Кількість кожної партії товару узгоджується між сторонами в рахунках-фактурах та специфікаціях до договору. В моменту прийняття та оплати покупцем рахунку-фактури партія товару вважається узгодженою між сторонами (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 3.4 договору оплата всієї вартості товару, вказаного у рахунку, здійснюється шляхом 100 % передплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок, постачальника протягом 2 (двох) банківських днів з моменту виставлення рахунку. Оплата свідчить про згоду покупця із характеристиками товару, вказаними постачальником у рахунку-фактурі. Допускається передача рахунку-фактури факсимільним зв'язком.

У відповідності до пункту 4.1 договору поставка товару здійснюється відповідно до міжнародних Правил тлумачення термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, з врахуванням особливостей, встановлених цим договором.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що строк поставки товару - протягом 3 (трьох) робочих днів після 100 % передоплати. Інші строки поставки окремих партій Товару узгоджуються Сторонами у Специфікаціях до цього Договору.

Відповідно до пункту 4.4. договору датою поставки товару вважається дата отримання товару покупцем або третьою особою (перевізником) на складі постачальника, вказана в видатковій накладній.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 670 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

У відповідності до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору № НКС-87569 від 20.10.2016, на підставі виставленого рахунку на оплату № 5085 від 19.10.2016 позивачем було проведено попередньо оплату товару на загальну суму 96 704 грн 65 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням, проте відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання з поставки оплаченого позивачем товару, у зв'язку з чим в останнього виник обов'язок з повернення попередньої оплати у сумі 96 704 грн 65 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів поставки товару або повернення попередньої оплати на суму 96 704 грн 65 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

15.02.2017 позивач звернувся до відповідача за вимогою про повернення сплачених коштів за непоставлений товар та про сплату 24 % річних. Проте зазначена претензія залишена без відповіді та задоволення.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за приписами статей 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оскільки наявними у справі документами підтверджується оплата позивачем вартості товару за договором № НКС-87569 від 20.10.2016, враховуючи встановлення факту невиконання відповідачем обов'язку з поставки оплаченого товару та повернення попередньої оплати за товар на загальну суму 96 704 грн 65 коп., вимоги позивача про стягнення 96 704 грн 65 коп. з відповідача підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повернення попередньої оплати, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 7 693 грн 93 коп. 24 % річних та 6 531 грн 16 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період з 26.10.2016 по 24.02.2017.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно з статтею 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 7.3. договору у разі неможливості поставити товар у обумовлений цим договором термін, постачальник зобов'язаний повернути покупцю суму попередньої оплати у термін 5 (п'яти) банківських днів з моменту вимоги покупця, а також сплатити проценти за весь час користування чужими коштами у розмірі 24 % річних у відповідності до статті 536 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведенням факту не виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором № НКС-87569 від 20.10.2016 щодо сплати 96 704 грн 65 коп.., вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 693 грн 93 коп. 24 % річних та 6 531 грн 16 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період з 26.10.2016 по 24.02.2017 підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Арселорміттал" (04071, м. Київ, вул. Спаська, буд. 5, офіс 9, ідентифікаційний код 40632065) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Жива Нива" (13413, Житомирська обл., Андрушівський р-н, с. Стара Котельня, вул. Андрушівська, буд. 9, ідентифікаційний код 36104813) заборгованість у розмірі 96 704 (дев'яносто шість тисяч сімсот чотири) грн 65 коп., 7 693 (сім тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн 93 коп. 24 % річних та 6 531 (шість тисяч п'ятсот тридцять одна) грн 16 коп. інфляційних втрат, а також 1 607 (одна тисяча шістсот сім) грн 32 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 01.03.2017

Суддя Н.Б. Плотницька