КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа№ 910/85/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

за участі представників:

згідно з протоколом судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українсько-канадське спільне товариство "Торонто-Київ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016

у справі № 910/85/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік"

організації, яка звернулась в інтересах товариства - Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами"

до Приватного акціонерного товариства "Українсько-канадське

спільне товариство "Торонто-Київ"

про стягнення 13780,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі за текстом - Організація) звернулася до Господарського суду міста Києва в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" (далі за текстом - ТОВ "Умиг Мьюзік") з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українсько-канадське спільне товариство "Торонто-Київ" (далі за текстом - ПрАТ "Торонто-Київ") 13780,00 грн компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 у справі № 910/85/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 (колегія суддів у складі: Доманська М.Л. - головуючий, судді Гарник Л.Л., Пантелієнко В.О.), у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.08.2016 судові рішення скасовано у зв`язку з тим, що у розгляді даної справи попередні судові інстанції не встановили належним чином обставини, що входять до предмета доказування в даній справі і мають істотне значення для правильного вирішення спору в ній. Відтак, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду, Господарським судом міста Києва прийнято рішення від 24.10.2016 у даній справі, яким позов задоволено, вирішено стягнути з ПрАТ "Торонто-Київ" з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення, на поточний рахунок Організації на користь ТОВ "Умиг Мьюзік" 13780,00 грн компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача; 1218,00 грн судового збору за подання позовної заяви; 1515,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги і 1653, 60 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Зазаначене рішення мотивоване тим, що місцевий суд враховавши текст Ліцензійного договору в цілому, а також визначення понять відтворення і публічне виконання, дійшов висновку про те, що за умовами Ліцензійного договору відповідач отримав право відтворювати музичні твори на комп'ютерних носіях. Однак, використання відповідачем спірного музичного твору у приміщення ресторану «The Towers» відбулося без дозволу відповідного правовласника та без сплати авторської винагороди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням господарського суду першої інстанції від 24.10.2016, ПрАТ "Торонто-Київ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 у справі № 910/85/16 і прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, вважає оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим. На думку скаржника, подані ПрАТ "Торонто-Київ" докази вказують на те, що він правомірно користується правами на спірний Твір відповідно до умов Ліцензійного договору. Таким чином, позовні вимоги підлягають відхиленню у повному обсязі.

В підтвердження доводів апелянт посилається на те, що в рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 у справі № 910/85/16 не наведено мотивів відхилення судом правової позиції відповідача, що термін «воспроизводится» наведений у пункті 2.1.1. Договору російською мовою корректно на українську мову слід перекладати як «виконувати, траснлювати». Крім того апелянт вважає, що оскільки, в пункті 2.1.1. Договору чітко вказано на громадській території де відповідачу дозволено виконання творів, то є очевидним, що у Договорі мається на увазі саме публічне виконання твору в розумінні статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Також ПрАТ "Торонто-Київ" наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що використання відповідачем спірного музичного твору у приміщенні ресторану «The Towers» відбулося без дозволу відповідного правовласника та без сплати авторської винагороди. Оскільки, такий висновок не підтверджується матеріалами справи. На думку апелянта, відеозапис, на який посилається суд містить зображення колонок аварійної системи оповіщення про пожежу, якою оснащено Готель «Холідей Інн Київ». В той же час відеозапис не містить ніяких доказів того, що запис Твору звучить саме з цих колонок. Скаржник окремо зауважує, що в ході судових засідань питання, розміщення ресторану «The Towers» взагалі не було предметом судового розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2016 для розгляду апеляційної скарги ПрАТ "Торонто-Київ" сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Сотнікова С.В. та Остапенка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 апеляційну прийнято до провадження та з урахуванням ухвали Київського апеляційного господарського суду про виправлення описки від 08.12.2016, призначено до розгляду на 24.01.2017 о 14:00 в судовому засіданні у приміщенні суду.

16.01.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярія) від ПрАТ "Торонто-Київ" надійшли письмові пояснення.

23.01.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярія) від Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" надійшов письмовий відзив.

У зв`язку з тим, що в судове засідання 24.01.2017 представники окремих учасників провадження і сторін у справі не з'явились, про причини відсутності суд не повідомивши, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів; розгляд апеляційної скарги відкладено на 21.02.2017 о 15:20 год.

14.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярія) від ПрАТ "Торонто-Київ" надійшли додаткові письмові пояснення.

Оскільки головуючий суддя у даній справі (суддя - доповідач) Верховець А.А., 21.02.2017, відповідно до наказу Київського апеляційного господарського суду № 87-в від 20.02.2017 "Про надання частини щорічної додаткової відпустки суддям" перебував у відпустці, розгляд апеляційної скарги призначеної на 21.02.2017 не відбувся.

Відповідно до ст. 8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Критерій розумності строку розгляду справи визначений у листі Верховного Суду України "Щодо перевищення розумних строків розгляду справ" № 1-5/45 від 25.01.2006 та в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427, у яких зазначено, що критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника.

Колегія суддів оцінюючи "розумність" тривалості провадження у даній справі, а саме беручи до уваги, що дана справа уже направлялась на новий розгляд у зв`язку з тим, що попередні судові інстанції не встановили належним чином обставини, що входять до предмета доказування в даній справі, крім того сторони подавали до суду нові документи, якими обґрунтовували свої вимоги, дійшла висновку, що провадження у даній справі було ускладнено. В зв`язку з чим, після усунення зазначених вище обставин, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 дана справа була призначена до розгляду в судовому засіданні на 28.02.2017 о 16:00.

В судовому засіданні 28.02.2017 присутній представник скаржника навів свої доводи, міркування та заперечення, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд в задоволенні скарги відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 28.02.2017 згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу (далі за текстом - ЦК) України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. України "Про авторське право і суміжні права", об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема музичні твори з текстом і без тексту.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Враховуючи, те що причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 13780,00 грн як компенсації у зв'язку з порушенням майнових прав суб'єкта авторського права.

Отже, предметом доказування у даній справі є правомірність використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" - автори музики та тексту ОСОБА_7, ОСОБА_8; виконавець "ОСОБА_9" (далі за текстом - Твір) ПрАТ "Торонто-Київ".

Статтею 435 ЦК України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права. За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" (далі - Постанова № 5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом "г" частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Пунктом 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (далі - Постанова №12) наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами при розгляді даної справи, позивач набув повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" договору від 01.01.2014 укладеного між Організацією (організація) і ТОВ "Умиг Мьюзік" (видавник), за умовами якого:

- видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, що належать або протягом дії Договору № АУ003К будуть належати видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами відповідно до умов Договору № АУ003К (пункт 2.1 Договору);

- у випадку виявлення порушень майнових прав організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень з управління названими правами (пункт 8.3 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015; при цьому, сторони можуть продовжити строк дії Договору, підписавши відповідну угоду (пункт 11.1 Договору в редакції додаткової угоди від 31.12.2014 №2).

Згідно з додатком від 01.01.2014 № 1 до Договору Організацією і ТОВ "Умиг Мьюзік" погоджено, що відшкодування витрат, пов'язаних із збором, розподілом та виплатою винагороди, здійснюється у процентному співвідношенні до загальної суми за встановленими ставками: 40% від суми винагороди, зібраної на користь правовласника, з 01.01.2013 по 31.03.2014; 30% від суми винагороди, зібраної на користь правовласника, з 01.04.2014; 50% від сум, фактично отриманих Організацією на підставі судових рішень.

Відповідно до пункту 3.1 Договору ТОВ "Умиг Мьюзік" надано декларацію від 30.01.2015 № 9 щодо переданого в управління музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (автори музики та тексту ОСОБА_7, ОСОБА_8; виконавець "ОСОБА_9"); контрольована частка видавника щодо публічного виконання - 25%; контрольована частка видавника щодо публічного сповіщення - 25%.

Із названої декларації вбачається, що позивач отримав від товариства з обмеженою відповідальністю "Національне музичне видавництво" майнові права на зазначений твір на підставі договору про надання виключної ліцензії від 21.12.2014 №НЛВ-138/15, чинного до 31.12.2016.

Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011.

Крім того, 25.12.2015 позивач надав довіреність Організації на звернення до суду з позовом до ПрАТ "Торонто-Київ" про захист авторських прав та виплату компенсації за порушення авторських прав на вказаний об'єкт авторського права.

Таким чином, Організацією належними та допустимими доказами доведено її право на звернення до господарського суду з позовом, направленим на захист виключних майнових авторських прав позивача на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" (автори музики та тексту ОСОБА_7, ОСОБА_8; виконавець "ОСОБА_9"), з урахуванням вищенаведеного.

В свою чергу апелянт обґрунтовуючи використання оспорюваного Твору, посилається на ліцензійний договір, укладений між ПрАТ "Торонто-Київ" і Компанією "Imagesound plc", за умовами якого:

- у відповідності з угодою ліцензіар передає готелю авторські і суміжні права для музичних композицій, описаних в специфікації №1, яка є невід'ємною частиною Ліцензійного договору, на строк 36 (тридцять шість) місяців з моменту отримання музичних композицій готелем, шляхом їх передачі через комп'ютерну мережу Інтернет і запису на обладнання готелю, а готель зобов'язується оплатити ліцензійну винагороду згідно з умовами Ліцензійного договору (пункт 1.1 Ліцензійного договору);

- ліцензіар гарантує, що у нього є на момент підписання Ліцензійного договору і будуть далі підтримуватися відповідні необхідні ліцензії та дозволи від власників музики (іншими словами - авторські права) і власників звукозаписів (іншими словами - суміжні права на твір) по всьому світу, щоб скомпілювати і програмувати музичні композиції в обладнання; ліцензіар гарантує, що він є власником переданих прав за Ліцензійним договором на підставі укладених ліцензійних договорів з правовласниками музичних композицій (пункту 1.2 Ліцензійного договору);

- ліцензіар зобов'язується надати послуги, зазначені в пункті 1.1 Ліцензійного договору, і буде передавати музичні композиції до апаратної частини готелю (пункт 2.1 Ліцензійного договору);

- музичні композиції можуть відтворюватися ("воспроизводиться") в холі і головному вході готелю, який розташований за адресою: вул. Червоноармійська, 100, 03150, м. Київ, Україна (підпункт 2.1.1 пункту 2.1 Ліцензійного договору в редакції додаткової угоди від 15.05.2013 №1);

- протягом 10 днів з дня оплати відповідно до пункту 3.1 Ліцензійного договору список рекомендованих композицій надсилається ліцензіаром готелю на електронну пошту (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Ліцензійного договору);

- при виконанні підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Ліцензійного договору список рекомендованих композицій затверджується готелем шляхом надсилання електронного повідомлення ліцензіарові за адресою: (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Ліцензійного договору);

- при виконанні підпункту 2.2.2 пункту 2.2 Ліцензійного договору ліцензіаром передаються через комп'ютерну мережу Інтернет і записуються на обладнання готелю музичні композиції, рекомендовані для відтворення в приміщеннях готелю, зазначених в пункті 2.1 Ліцензійного договору (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Ліцензійного договору);

- ліцензіар зобов'язується, за необхідності, надати усні консультації з технічного забезпечення готелю для цілей відтворення музичних композицій (пункт 2.5 Ліцензійного договору).

Колегія суду доходить висновку, що підлягають спростуванню доводи апелянта відносно того, що в оскаржуваному рішенні не наведено мотивів відхилення судом правової позиції відповідача, що термін «воспроизводится» наведений у пункті 2.1.1. Договору російською мовою корректно на українську мову слід перекладати як «виконувати, траснлювати».

Апеляційний суд звертає увагу, що новий розгляд даної справи здійснювався згідно з вказівками суду касаційної інстанції, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 09.08.2016 у справі № 910/85/16, які відповідно до частини першої статті 111-12 ГПК України, є обов'язковими для господарського суду під час нового розгляду справи, відповідно до частини першої статті 111-12 ГПК України.

Зокрема, скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 зі справи № 910/85/16 , касаційний суд мотивував своє рішення тим, що суди попередніх інстанцій не співвідносять належним і законним способом право "відтворювати" (російською мовою "воспроизводить"), яке отримало ПАТ "Торонто-Київ" за Ліцензійним договором № 19/07/12, з правом "публічного виконання", яке належить ТОВ "Умиг Мьюзік" за Договором № АУ003К.

Судова колегія доходить висновку, що оскільки термін "воспроизводить" (російською мовою) в контексті Ліцензійного договору № 19/07/12 вже було досліджено вищестоящою інстанцією, наданий відповідачем висновок спеціаліста - науковця в сфері слововживання, старшого наукового співробітника відділу соціолінгвістики Інституту української мови НАН України, кандидата філологічних наук Данилевської Оксани Миколаївни щодо наукового дослідження наданого тексту Договору не містить фактів або аргументів, здатних переконати суд дійти іншого висновку, аніж зроблений судом касаційної інстанції, з приводу юридичної оцінки зазначеного вище терміну.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку та правомірно не ототожнив поняття відтворення і публічне виконання, враховуючи текст Ліцензійного договору в цілому, а також визначення зазначених понять. Вбачається, що зазаначений висновок суду відповідає загальними вимогами процесуального права, передбаченими статтями 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, якими визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову. Що в свою чергу, повною мірою, співвідноситься із забезпеченням права особи на справедливий суд, яке передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає зокрема і правом на обґрунтоване рішення. Оскільки, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27 вересня 2001 року).

Право на використання позивачем оспорюваного твору відповідає приписам статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону України "Про авторське право і суміжні права": право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом). Що вставлено вище у даній поставі та апелянтом не спростовано відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно зі статтею 1 Закону 31-33 Закону України "Про авторське право і суміжні права": - публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Згідно з частиною п'ятою статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Колегією суду визнаєються неспроможним і посилання скаржника на те, що матеріалами справи не підтверджується використання відповідачем спірного музичного твору у приміщенні ресторану «The Towers».

Згідно абзацу 3,9 пункту 46 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" як засіб доказування може бути використаний відео-, аудіозапис процесу дослідження будь-якою заінтересованою особою сайта, стосовно якого є відомості використання його з порушенням авторських чи суміжних прав; такий запис, здійснений на електронному чи іншому носії (жорсткому диску комп'ютера, дискеті, диску для лазерних систем зчитування, іншому носії інформації), подається до суду із зазначенням того, коли, ким і за яких умов цей запис здійснено і може бути речовим доказом у справі. Письмовими доказами можуть бути також довідки, отримані від провайдерів і мережевих пошукових служб.

З матеріалів справи вбачається, що доводячи порушення майнових авторських прав позивача, ТОВ "Умиг Мьюзік" надано суду акт фіксації від 08.05.2015 № 08/05/2015, який складено уповноваженим представником організації колективного управління авторськими та суміжними правами, а також диск № MAD6A2 D2, яким зафіксовано час і місце використання саме у закладі ПрАТ "Торонто-Київ" музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1".

У тексті зазначеного акту зазначено, що 08.05.2015 представник Організації Білецький А.Ю. (представник ПрАТ "Торонто-Київ" офіціант; прізвище ім'я по-батькові не вказано; представники відповідача від підпису акта відмовились) провів фіксацію фактів використання музичних творів у ресторані "The Towers" готелю "Holidey Inn" (ПрАТ "Торонто-Київ"; м. Київ, вул. Червоноармійська, 100), у зв'язку з чим складено акт № 08/05/15, яким зафіксовано факт публічного виконання музичних творів, зокрема, твору під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні "ОСОБА_9"; актом зафіксовано, що публічне виконання музичного твору для фонового озвучення приміщення закладу здійснюється за допомогою наявного в закладі обладнання.

Перебування Білецького А.Ю. у ресторані "The Towers" позивач доводить також фіскальним чеком від 08.05.2015 № .

Факт публічного виконання спірного музичного твору позивач підтверджує також відеозаписом на диску № MAD6A2 D2, яким зафіксовано час і місце використання саме у закладі ПрАТ "Торонто-Київ" музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Фіксація публічного використання спірних музичних творів здійснювалась з використанням відеокамери Canon DC 210, model № 78 на диску №MAD6A2 D2.

Таким чином, позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачем його майнових прав, як суб'єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права. Натомість відповідач у відповідності ст. 33 ГПК України, не довів додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним Твору.

Враховуючи, що як уже зазначалось вище, причиною даного судового спору стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 13780,00 грн як компенсації у зв'язку з порушенням майнових прав суб'єкта авторського права. Суд апеляційної інстанції повною мірою погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача компенсації у розмірі 13780,00 з урахуванням нижченаведеного.

Статтею 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

В абз. 9 ч. 2 ст. 52 України "Про авторське право і суміжні права" зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. "г" п. 2 ст. 52 зазначеного Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Отже, суд першої інстанції зробив правомірний висновок про те, що сума компенсації, яка підлягала стягненню з відповідача становить 14500,00 грн, оскільки відповідно до статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" у 2016 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 травня становила - 1 450 грн. Проте, Організацією у зверненні до господарського суду з даним позовом визначено суму компенсації 13780,00 грн (1*10*1378,00 грн) за порушення за виконання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" на користь позивача, виходячи з того, що мінімальна заробітна плата складає 1378,00 грн; сума компенсації складає десять мінімальних заробітних плат як компенсація за використання кожного твору.

Однак, позивач в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої статті 83 ГПК України до господарського суд не звертався, в звя`язку з чим, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог щодо стягнення суми компенсації, а тому стягненню з відповідача підлягає 13780,00 грн (1378,00 грн х 10) компенсації за розрахунком позивача.

За таких обставин, аналізуючи положення чинного законодавства, колегія суддів доходить висновку про те, що порушення норм процесуального права та матеріального права, які могли призвести до скасування оскаржуваного рішення господарського суду першої інстанції відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українсько-канадське спільне товариство "Торонто-Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 у справі № 910/85/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 у справі № 910/85/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/85/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 02.03.2017.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко