КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа№ 910/21/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача (в приміщенні Господарського суду Івано-Франківської області): Петраш Ю.Л. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.01.2017

у справі №910/21/17 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»

про стягнення 421 071,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2017 у справі №910/21/17 позовна заява Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» (далі, позивач) до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (далі, відповідач) про стягнення 421 071,60 грн. з доданими до неї документами повернута заявнику без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що додані позивачем до матеріалів позовної заяви копії документів не відповідають вимогам пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», затвердженого Наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003, та належним чином не засвідчені. Зокрема, всі додані до позовної заяви докази засвідчені підписом і печаткою адвоката Петраша Ю.Л., тоді як повноваження зазначеної особи належним чином не підтверджені - незасвідчена ксерокопія довіреності №01/1720-8/1 від 29.12.2016 доказом не є.

Водночас, приймаючи зазначену ухвалу, суд послався на частину 4 статті 28 Господарського процесуального кодексу України, зазначивши, що позов пред'явлено до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», проте доказів, що філія може бути відповідачем в господарському процесі та діяти від імені ПАТ «Укрзалізниця», до позову не додано. Також, суд першої інстанції наголосив на тому, що наявність повноважень у філії, які дозволяють їй діяти від імені юридичної особи, впливає на визначення підсудності справи з урахуванням положень частини 4 статті 15 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.01.2017 у справі №910/21/17 скасувати, а справу передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до Господарського суду міста Києва на розгляд.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі №910/21/17 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 28.02.2017.

20.02.2017 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, проведення судового засідання у справі №910/21/17 в режимі відеоконференції доручено Господарському суду Івано-Франківської області.

27.02.2017 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив оскаржену ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 28.02.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Судове засідання здійснювалось у режимі відеоконференції.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Суд, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо необхідності скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 05.01.2017 у даній справі та задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України господарський суд повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Як вбачається із матеріалів справи, в обгрунтування позовної заяви позивачем до неї були додані, зокрема, копії залізничних накладних №№47610522, 47610530, 47610514 від 24.03.2016, №№47657093, 47657077 від 25.03.2016, №№47658372, 47658315, 47658299, 47668876, 47668819 від 26.03.2016, копія договору №Л/М/16/20п від 12.01.2016, копії актів загальної форми №737 від 19.04.2016, №791 від 25.04.2016, №801 від 26.04.2016, №752 від 21, копії накопичувальних карток №26040293, №25040289, копія договору №03/08К16 від 15.01.2016, копії відомостей №21040198, №20040196 плати за користування вагонами, копії листів РФ «Львівська залізниця» від 13.04.2016 та від 23.06.2016, копія листа дирекції залізничних перевезень ст. Ямниця від 20.04.2016 №17, копія листа №ЦЦМ-14/14 від 23.03.2016, копії претензій від 19.04.2016 №ДН-4-2/675 та від 24.05.2016 №01/694-8, копія витягу з ЄДР відносно ПАТ «Івано-Франківськцемент», копія листа від 19.04.2016 №011609-2/2.

Відповідно до частини 2, 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

За змістом пункту 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

У випадку коли копії документів не засвідчені належним чином, але господарським судом при дослідженні витребуваних оригіналів документів з'ясовано відповідність копій цим оригіналам, то суд долучає копії до матеріалів справи, зазначивши про таку відповідність в описовій частині рішення або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Як вбачається із доданих позивачем до позовної заяви документів, останні засвідчені підписом та печаткою адвоката Петраша Ю.Л., який діє від імені позивача на підставі довіреності №01/1720-8/1 від 29.12.2016, ксерокопія якої була додана до позовної заяви.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами тощо.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов'язковий спосіб посвідчення копій документів.

Згідно пункту 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

Таким чином, оскільки додані позивачем до позовної заяви документи були засвідчені підписом та печаткою представника позивача - адвоката Петраша Ю.Л., враховуючи, що суд у процесі розгляду справи не позбавлений можливості витребувати оригінали цих документів, а позивач, у свою чергу, подавати належним чином засвідчені копії документів до закінчення розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні передбачені пунктом 3 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України підстави для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду з мотивів їх неналежного засвідчення.

Водночас, відповідно до абз. 3 пункту 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо господарський суд має сумніви стосовно наявності у особи, яка підписала позовну заяву, відповідних повноважень, він у процесі підготовки справи до судового розгляду витребує у позивача докази на підтвердження таких повноважень. У разі їх неподання суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду. Якщо позовну заяву підписано особою на підставі виданої їй довіреності, до заяви має бути додано оригінал або належно завірену копію такої довіреності. У разі коли до позовної заяви, підписаної представником позивача, не додано оригіналу або належно завіреної копії довіреності, але в цій заяві вміщено посилання на номер і дату довіреності, то господарський суд, приймаючи заяву до розгляду, витребує у позивача таку довіреність, а в разі її неподання виносить ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на зазначене, посилання суду першої інстанції в оскарженій ухвалі на те, що повноваження Петраша Ю.Л., яким засвідчені додатки до позовної заяви, належним чином не підтверджені, оскільки до позовної заяви додана незасвідчена ксерокопія довіреності №01/1720-8/1 від 29.12.2016, є передчасними, адже у разі виникнення у суду сумнівів щодо наявності у вказаної особи відповідних повноважень, суд не був позбавлений можливості витребувати у позивача докази на підтвердження таких повноважень (оригінал довіреності чи належним чином засвідчену копію останньої).

Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що позов було пред'явлено позивачем до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», однак не надано доказів того, що філія може бути відповідачем в господарському процесі та діяти від імені ПАТ «Укрзалізниця».

Як вбачається зі змісту позовної заяви, зокрема її титульної сторінки, відповідачем за вказаним позовом було визначено саме юридичну особу ПАТ «Українська залізниця» з кодом , в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», а не саму Регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

На вказану обставину позивач посилається і у апеляційній скарзі, зазначаючи, що не ставив відповідачем відокремлений структурний підрозділ ПАТ «Українська залізниця», а звертався до господарського суду з позовом саме до ПАТ «Українська залізниця».

Відтак, посилання суду першої інстанції на відсутність доданих до позовної заяви доказів того, що Регіональна філія «Львівська залізниця» може бути відповідачем в господарському процесі та діяти від імені ПАТ «Укрзалізниця» у даному випадку є безпідставними, оскільки позов пред'явлено саме до юридичної особи - ПАТ «Укрзалізниця».

Водночас, відсутність у територіального підрозділу повноважень щодо представництва інтересів юридичної особи (у випадку звернення з позовом саме до територіального підрозділу) не є наслідком повернення позовної заяви, а може бути наслідком передачі позову за відповідною територіальної підсудністю за місцезнаходженням юридичної особи. Така правова позиція викладена у пункті 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини 7 статті 106 Господарського процесуального кодексу України у випадку скасування апеляційною інстанцією, зокрема, ухвали про повернення позовної заяви, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Пунктом 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 визначено, що у випадку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 05.01.2017 у справі №910/21/17 підлягає скасуванню, а справа направленню на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.01.2017 у справі №910/21/17 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.01.2017 у справі №910/21/17 скасувати.

Справу №910/21/17 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи №910/21/17 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх