КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа№ 910/17659/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Мальченко А.О.

Андрієнка В.В.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Свистільник І.А. за дов. № 182/315 від 30.01.2017р.

Івахно В.В. за дов. № 182/285 від 26.01.2017р.

від відповідача: Олійник Л.А. за дов. № 154 від 31.05.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана

Черняховського

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.11.2016р.

у справі № 910/17659/16 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Національного університету оборони України імені Івана

Черняховського

до відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України

"Готель "Козацький"

про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги в

сумі 157 503,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Національний університет оборони України імені Івана Черняховського звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Козацький" про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги в сумі 157 503,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав відповідачу комунальні послуги у приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 2/32, корп. 76, проте відповідач оплату за комунальні послуги не здійснив.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016р. у справі № 910/17659/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Козацький" на користь Національного університету оборони України імені Івана Черняховського грошові кошти: пені - 106,08 грн. та судовий збір - 1,59 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Національний університет оборони України імені Івана Черняховського звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016р. у справі № 910/17659/16 та прийняти нове рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2017 р. для розгляду справи № 910/17659/16 було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі, а саме: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Мальченко А.О., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р. колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Мальченко А.О., Андрієнко В.В. прийнято апеляційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського у справі № 910/17659/16 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 02.02.2017 року.

У судове засідання в апеляційній інстанції 02.02.2017 року з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Колегія суддів в судовому засіданні 02.02.2017 р. за власною ініціативою зобов'язує Національний університет оборони України імені Івана Черняхівського та Державне підприємство Міністерства оборони України "Готель "Козацький" провести звірку взаєморозрахунків по договору № 44/3/16, укладеним від 03 березня 2016 року між Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського та Державним підприємством Міністерства оборони України "Готель "Козацький" про відшкодування витрат, понесених за надання комунальних послуг (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) за період розгляду справи № 910/17659/16 господарським судом першої інстанції.

Так як відсутність в матеріалах справи звірки взаєморозрахунків перешкоджає повному та всебічному розгляду справи, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 21.02.2017 р. Зобов'язано Національний університет оборони України імені Івана Черняхівського та Державне підприємство Міністерства оборони України "Готель "Козацький" провести звірку взаєморозрахунків по договору № 44/3/16, укладеним від 03 березня 2016 року між Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського та Державним підприємством Міністерства оборони України "Готель "Козацький" про відшкодування витрат, понесених за надання комунальних послуг (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) за період розгляду справи № 910/17659/16 господарським судом першої інстанції.

21.02.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду від 02.02.2017р. відповідачем було подано акт звірки взаєморозрахунків по договору № 44/3/16, укладеним від 03 березня 2016 року між Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського та Державним підприємством Міністерства оборони України "Готель "Козацький".

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав повністю та просив її задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

03.03.2016р. між Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського (надалі - сторона-1, позивач) та Державним підприємством Міністерства оборони України "Готель "Козацький" (надалі - сторона-2, відповідач) було укладено договір про відшкодування витрат, понесених за надання комунальних послуг (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) № 44/3/16 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, предметом договору є відшкодування стороною 2 витрат за надані комунальні послуги (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення), що надає сторона 1 по забезпеченню приміщень, що знаходиться за адресою: м. Київ, Авіаконструктора Антонова, 2/32, корп. 76, займаних Стороною 2.

Відповідно до п. 2.1. договору, відшкодування стороною 2 витрат за надані комунальні послуги (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) здійснюється на підставі щомісячно наданих стороною 1 завірених рахунків, згідно показників облікових засобів (лічильників) за діючими тарифами.

За умовами п. 2.2. договору, відшкодування витрат за комунальні послуги (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) здійснюються стороною 2 до 15 числа місяця наступного за звітними.

В п. 3.1.2. договору визначено, що сторона 1 зобов'язується надавати стороні 2 для відшкодування комунальних послуг завірені рахунки до 10 числа поточного місяця.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що у випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів за отримані комунальні послуги (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) сторона 2 виплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Позивачем в період з квітня 2016 року по липень 2016 року за надані відповідачу у приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 2/32, корп. 76 комунальні послуги ним було виставлено відповідачу на оплату рахунки № 238 від 30.04.2016 року на суму 53 226,43 грн., № 316 від 31.05.2016 року на суму 14 726,81 грн., № 415 від 30.06.2016 року на суму 35 250,02 грн., № 488 від 29.07.2016 року на суму 18 548,69 грн.

Як стверджує позивач, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, в передбаченому договором порядку та строк не здійснив в повному обсязі оплату комунальних послуг, внаслідок чого у відповідача, утворилась заборгованість за договором про відшкодування витрат понесених за надання комунальних послуг (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) № 44/3/16 від 03.03.2016 року в сумі 118 026,47 грн.

10.08.2016р. позивач направив відповідачу претензію № 182/3/907 від 10.08.2016р. у з проханням сплатити суму заборгованості за надані на підставі договору про відшкодування витрат понесених за надання комунальних послуг (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) № 44/3/16 від 03.03.2016р. комунальні послуги, що підтверджується фіскальним чеком № 0244 від 10.08.2016р. та описом вкладення у цінний лист від 10.08.2016р., яка була отримана уповноваженою особою відповідача 16.08.2016р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач зазначив на те, що станом на час звернення позивача до суду з даним позовом (26.09.2016 року) у відповідача була відсутня заборгованість за комунальні послуги, тому підстави для стягнення нарахованих сум за рахунками № 238 від 30.04.2016 року, № 316 від 31.05.2016 року, № 415 від 30.06.2016 року, № 488 від 29.07.2016 року в розмірі 118 026,47 грн. відсутні. Відповідач вказує, що за рахунком № 238 від 30.04.2016 року здійснено проплату 17.05.2016 року, за рахунком № 316 від 31.05.2016 року - 13.06.2016 року, за рахунком № 415 від 30.06.2016 року здійснено проплату чотирма платежами - 11.07.2016 року, 12.07.2016 року, 13.07.2016 року, 14.07.2016 року, за рахунком № 488 від 29.07.2016 року здійснено проплату двома платежами - 15.08.2016 року та 22.08.2016 року.

Судом встановлено, що відповідач до порушення провадження у справі сплатив позивачу суму заборгованості за надані комунальні послуги за договором про відшкодування витрат, понесених за надання комунальних послуг (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) № 44/3/16 від 03.03.2016р., що підтверджується картками рахунку, квитанціями та платіжними дорученнями на загальну суму 118 026,47 грн., з яких вбачається, що за рахунком № 238 від 30.04.2016 року здійснено проплату 17.05.2016 року, за рахунком № 316 від 31.05.2016 року - 13.06.2016 року, за рахунком № 415 від 30.06.2016 року здійснено проплату - 11.07.2016 року, 12.07.2016 року, 13.07.2016 року, 14.07.2016 року, за рахунком № 488 від 29.07.2016 року здійснено проплату - 15.08.2016 року та 22.08.2016 року (копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18, припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 118 026,47 грн. задоволенню не підлягають. Проведена звірка взаєморозрахунків висновків суду першої інстанції не спростовує.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь пеню в сумі 39 477,50 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

В п. 4.2. договору передбачено, що у випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів за отримані комунальні послуги (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) сторона 2 виплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що він виконаний невірно, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені підлягають задоволенню частково, а саме до наведеного нижче розрахунку:

- за рахунком № 238 від 30.04.2016 року на суму 53 226,43 грн. прострочка сплати заборгованості становить 1 день - 16.05.2016 року, з урахуванням п. 2.2. договору та п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", тому сума пені становить 55,26 грн.:

- за рахунком № 316 від 31.05.2016 року на суму 14 726,81 грн. прострочка сплати заборгованості відсутня, останній оплачено 13.06.2016 року, тобто в межах строку встановленого в п. 2.2. договору;

- за рахунком № 415 від 30.06.2016 року на суму 35 250,02 грн. прострочка сплати заборгованості відсутня, останній оплачено 11.07.2016 року, 12.07.2016 року, 13.07.2016 року та 14.07.2016 року, тобто в межах строку встановленого в п. 2.2. договору;

- за рахунком № 488 від 29.07.2016 року на суму 18 548,69 грн. прострочка сплати заборгованості становить 6 днів - з 16.08.2016 року по 21.08.2016 року (оплачено 15.08.2016 року та 22.08.2016 року), з урахуванням п. 2.2. договору та п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", тому сума пені становить 50,82 грн.

Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, за розрахунком суду, становить 106,08 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 39 371,42 грн. позивачу слід відмовити.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016р. у справі № 910/17659/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016р. у справі № 910/17659/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17659/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді А.О. Мальченко

В.В. Андрієнко