ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа № 914/2209/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Краківський ринок м.Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 28.11.2016р.

у справі №914/2209/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Краківський ринок м.Львів

до відповідача: управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради м.Львів

про визнання договору оренди недійсним

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 13.01.2017 р.;

відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №2302-вих-97 від 11.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.11.2016 р. (суддя Р.В. Крупник) в позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції належним чином не звернув увагу на те, що акт приймання-передачі обєкта оренди по договору № III-6423-8 від 25.07.2008 р. не складався, а відтак, обєкт оренди згідно договору від 24.10.2001 р. не передавався. Апелянт стверджує, що ним не пропущено строки позовної давності, оскільки в липні 2014 року головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради проведено перевірку обєкта оренди, що виступає предметом оспорюваного договору оренди та встановлено, що його переобладнано із приміщення столової МДП «Центральний ринок», що підтверджується актом перевірки від 03.07.2014 р. Саме, за результатами перевірки позивачу стало відомо про наявність розбіжностей між предметами орендованих приміщень та фактичним складом таких приміщень.

Відповідачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач зазначає, що сам позивач у позовній заяві стверджує, що 01.02.1998 р. комісією у складі директора ТОВ «Краківський ринок» та працівниками ФДМ України у м. Львові проведено інвентарний опис основних засобів цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» і сам же зазначає, що до складу основних засобів цілісного майнового комплексу входить МДКП «Центральний ринок» входить будівля столової. А тому, вказане свідчить про те, що ще в 1998 році позивач знав або міг знати про те, що його право порушене.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 р. (у складі колегії суддів: головуючого судді Матущака О.І., суддів Дубник О.П., Скрипчук О.С.) продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи на 02.03.2017 р.

Розпорядженнями керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду

№ 120 від 01.03.2017 р. у звязку з відпусткою судді Скрипчук О.С. зобовязано провести автоматичну заміну складу колегії суддів у даній справі.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.03.2017р. у звязку з відпусткою судді Скрипчук О.С. у склад колегії суддів для розгляду даної справи введено замість судді Скрипчук О.С. - суддю Юрченка Я.О.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Дослідивши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, 25.02.1998 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області видано наказ №97, яким вирішено у звязку з передачею ТОВ «Краківський ринок» в оренду цілісного майнового комплексу за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 та відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» надати в оренду ЦМК МДКП «Центральний ринок» за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 терміном на 35 років, укласти з ТОВ «Краківський ринок» договір купівлі-продажу обігових матеріальних засобів ЦМК МДКП «Центральний ринок».

В подальшому, 25.02.1998р. між представництвом Фонду державного майна України у м. Львові (правонаступником якого є Управління комунальної власності) та ТОВ «Краківський ринок» укладено договір оренди державного майна №4.

Згідно п. п. 1.1.. 10.1 договору, орендодавець (Представництво ФДМУ у м. Львові) передає, а орендар (ТОВ «Краківський ринок») приймає в строкове, платне володіння та користування майновий комплекс міського державного комунального підприємства «Центральний ринок», склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства, складеного станом на 01.02.1998р. і становить 1 279 174,80 грн., з якого: основні фонди за балансовою вартістю 1882078 грн., основні фонди за залишковою вартістю 1279175 грн., інше майно за балансовою вартістю 10227 грн.

Цей договір діє з 25.02.1998р. до 25.02.2033р., строком на 35 років.

Факт передачі в оренду позивачеві майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» підтверджується відповідним актом прийому-передачі №4 від 25.02.1998р.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.10.2001р. між Управлінням ресурсів Львівської міської ради та ТОВ «Краківський ринок» укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування нерухоме майно (приміщення), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 м2, відповідно до технічного паспорту, виданого БТІ від 30.05.2001р. №274, що перебуває на балансі ЖЕК-401, терміном до 03.07.2006р.

В подальшому, а саме 17.11.2006р. між Управлінням комунального майна та ТОВ «Краківський ринок» на підставі наказу УКМ від 03.08.2006р. №478-О та договору оренди нерухомо майна від 24.10.2001р. №Ш-0355 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-4848-6 від 17.11.2006р., згідно якого у строкове, платне користування ТОВ «Краківський ринок» передано нерухоме майно приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 кв.м., з індексами з 1 по 11, відповідно до даних технічного паспорта ЛОДК БТІ та ЕО від 30.05.2001р., інв. №274, терміном до 16.11.2007р.

25.07.2008р. між сторонами на підставі наказу УКВ від 28.01.2008р. №47-0, договору оренди від 17.11.2006р. №Ш-4848-6 укладено спірний договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-6423-8, на виконання якого відповідач (орендодавець) передав, а позивач (орендар) прийняв у строкове, платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Добробут-401».

Згідно п.п. 1, 2.1, 4.1 вказаного договору, обєктом оренди є приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 м2, з індексами приміщень 1-11 відповідно до даних технічного паспорту, виданого БТІ від 30.05.2001р. №274.

Цільове призначення обєкта оренди для кафе-бару з реалізацією товарів підакцизної групи.

Термін його дії з 25.07.2008р. до 24.07.2011р.

На підставі наведеного, господарським судом встановлено, що за договорами оренди від 24.10.2001р., 17.11.2006р. та 25.07.2008р. у користування відповідача передавався один і той же обєкт.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, сторонами не заперечується, що станом на день розгляду справи, договір є чинним, оскільки після закінчення строку на який його було укладено, жодна зі сторін не виявила бажання припинити договірні відносини.

Як зазначає в позовній заяві позивач, до основних засобів МДКП «Центральний ринок» (який було передано в 1998р. в оренду ТОВ «Краківський ринок») належить приміщення столової, яке в свою чергу було передано в оренду позивачу на підставі спірного договору, що на його думку, підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів МДКП «Центральний ринок», складеного станом на 01.02.1998р. Відтак, позивач просить суд визнати недійсним договір оренди від 25.07.2008р. №Ш-6423-8.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ст.ст. 626, 759 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції від 20.06.2007р.) істотними умовами договору оренди є, зокрема, об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації).

Як підтверджується матеріалами справи, відповідно до п. 1.1. договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р., в користування позивача за вказаним договором було передано майновий комплекс МДКП «Центральний ринок», склад і вартість якого визначена відповідно до акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства.

При цьому, такий документ, як передаточний баланс МДКП «Центральний ринок» в матеріалах справи відсутній, однак наявним є інвентаризаційний опис основних засобів МДКП «Центральний ринок» станом на 01.02.1998р., згідно якого до основних засобів МДКП «Центральний ринок» віднесено зокрема, столову цегляну 1960 року, вартістю 98930-47, що знаходиться по вул. Базарній, 11 у м. Львові.

Необхідно зазначити, що відповідно до п.1 оскаржуваного договору, його предметом виступає приміщення загальною площею 211,9 м2, яке знаходиться за адресою: вул. Базарна, 11 у м. Львові з цільовим призначенням кафе-бар з реалізацією товарів підакцизної групи.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Львівської області від 24.03.2016р. у справі №914/1827/15, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2016р., на підставі висновку №3236 судової будівельно-технічної експертизи у господарській справі №914/1827/15 від 29.02.2016р. було встановлено, що приміщення столової, площею 211,9 кв.м., яке вказане в технічному паспорті №274 від 30.05.2001р. та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (яке було передано позивачу первинно в оренду згідно договору оренди від 24.10.2001р., а згодом в оренду на підставі оскаржуваного договору) входить до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (який було передано в оренду позивачу згідно договору оренди від 25.02.1998р.).

Судова колегія зазначає також таке.

Відповідно до ст.ст.202, 203, 215 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що оскаржуваний договір, який був укладений між ним та відповідачем є недійсним, оскільки станом на момент укладення договору, майно вже перебувало в користуванні ТОВ «Краківський ринок», а тому відповідач не мав права передавати його знову.

Суд першої інстанції правомірно звернув увагу на те, що волевиявлення сторін при укладенні спірного договору (який був укладений на підставі договору оренди від 24.10.2001р., 17.11.2006р.) мало бути спрямоване на встановлення юридичних наслідків, а саме для орендодавця одержання за користування приміщенням встановлену договором орендну плату, а правовим наслідком для позивача одержання обєкта оренди для здійснення господарської діяльності.

Натомість, уклавши спірний договір оренди, правовий наслідок а саме одержання майна в користування для позивача не настав, оскільки обєкт оренди за спірним договором вже був переданий йому в 1998р. на підставі договору оренди 1998р. в складі цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», який в свою чергу, як на момент підписання договору, так і станом на день розгляду справи є чинним оскільки укладений терміном до 25.02.2033р., доказів визнання його недійсним в судовому порядку сторонами надано не було.

Відтак, зважаючи на те, що право тимчасового володіння та користування вказаного вище приміщення належало ТОВ «Краківський ринок» за договором оренди державного майна №4 від 25.02.1998р., у відповідача було відсутнє майнове право на укладення оскаржуваного договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), оскільки такий не був спрямований на реальне настання правових наслідків для обох його сторін.

А отже, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Необхідно зазначити, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Відповідно, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому, допускається презумпція обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, яка в свою чергу повинна довести, з якого моменту їй стало (могло стати) відомо про порушення її права. (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 29.10.2014р. у справі №6-152цс14)

Враховуючи наведене судова колегія вважає за необхідне зазначати, що з моменту підписання договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р. та акту приймання-передачі майна від 25.02.1998р. позивачу, як стороні вказаного правочину, було відомо, що до складу орендованого майна входить приміщення столової, оскільки ще 01.02.1998р. комісією у складі директора позивача та представників ФДМУ проведено інвентаризаційний опис ЦМК МДКП «Центральний ринок», в якому відображено це приміщення.

А відтак, підписуючи спірний договір оренди від 25.07.2008р. №Ш-6423-8, ТОВ «Краківський ринок» було обізнане із площею обєкта, який передавався в оренду за цим договором, його місцем розташуванням та іншими технічними характеристиками, а тому, позивач мав обєктивну можливість знати про те, що цей обєкт та приміщення столової, яке він отримав в оренду за договором від 25.02.1998р. є одним і тим же приміщенням, а також про те, що договір який він укладає порушує його права.

Необхідно зазначити, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (Позиція Вищого господарського суду України, викладена у постанові пленуму від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

А тому, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що спірний договір оренди був укладений сторонами 25.07.2008р., саме від вказаного моменту позивач міг довідатися про порушення свого права, зокрема, щодо передачі йому в оренду приміщення, яке вже знаходилося в його користуванні, а не як стверджує позивач після складення 03.07.2014р. головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради акту перевірки обєкта оренди. А відтак, встановлений цивільним законодавством трирічний строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду закінчився 25.07.2011р.

За таких обставин, незважаючи на доведеність та обґрунтованість позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 28.11.2016 р. у справі

№ 914/2209/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.03.2017 р.

ОСОБА_4 Матущак

Судді О.П. Дубник

ОСОБА_1