УХВАЛА

про повернення позовної заяви

03.03.2017Справа № 910/3363/17

Суддя Чебикіна С.О., розглянувши

позовну заяву Регіонального відділення фонду Державного майна України по м. Києву

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення неустойки 22 698,41грн.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору не звільнений.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Держаний бюджет України на 2017 рік" установлено, що станом на 01.01.2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 1600,00 гривні.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", ст. 55 ГПК України передбачає визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону. Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Як вбачається з заявлених позовних вимог, даний позов є позовом майнового характеру та за його подання має сплачуватись судовий збір у відповідному розмірі, як за подання позову майнового характеру.

При поданні позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1600,00 грн. та додати до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору.

Позивач доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі суду не надав. В позовній заяві заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору, мотивує це відсутністю коштів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Пунктом 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.07.2012 р. №01-06/869/2012 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» визначено, що статтею 8 Закону передбачена можливість відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати цього збору з урахуванням майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку та розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади. Самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть бути підставою для звільнення від такої сплати.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 № 484-VIII, який набув чинності 01.09.2015, на Кабінет Міністрів України покладено забезпечення відповідного фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку, що позивачем в обґрунтування доводів свого клопотання не подано належних та допустимих доказів, у зв'язку з чим у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору суд відмовляє.

Наведені обставини є підставою для повернення позовної заяви з доданими до неї документами прокурору без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву з доданими до неї документами повернути позивачеві без розгляду.

Суддя С.О. Чебикіна