ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.2017 Справа №905/3319/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного науково-виробничого підприємства "ЕЛЕКОМ", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "СЛОВВАЖМАШ", м. Слов'янськ

про стягнення суми заборгованості у розмірі 10191,56грн., інфляційні витрати у розмірі 7602,88грн., 3% річних у розмірі 564,58грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився,

від відповідача: не зявився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне науково-виробниче підприємство "ЕЛЕКОМ" звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "СЛОВВАЖМАШ" про стягнення суми заборгованості у розмірі 10191,56грн., інфляційні витрати у розмірі 7602,88грн., 3% річних у розмірі 564,58грн.

Правовою підставою позову позивач під час розгляду справи вважає норми статей 11, 509, 526 Цивільного кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязання щодо оплати за отриманий товар за видатковими накладними №Э1126-3 від 26.11.2013 на суму 3530,84грн. та №Э1217-2 від 17.12.2013 на суму 6660,72грн. Факт отримання відповідачем товару підтверджується відміткою представників відповідача про отримання товару на підставі довіреностей на видаткових накладних. Сума боргу становить 10191,56грн.

На підставі статі 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу за прострочення виконання грошового зобовязання 7602,88грн. інфляційних втрат та 564,58грн. 3% річних.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений. 16.01.2017 на адресу суду надав заяву №27 від 11.01.2017, в якій просив перенести розгляд справи на іншу дату у звязку з неможливістю прибуття представника позивача. До заяви надав пояснення по справі, копії рахунків на оплату та копії податкових накладних. Заява та додані до неї документи судом розглянуті та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать наявний у матеріалах справи повернутий на адресу суду конверт з зазначенням причини повернення - "за закінченням встановленого строку зберігання". Пояснень по суті спору або відзив на позовну заяву не надано, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції встановлено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням того, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а норми статті 129 Конституції України одним з принципів судочинства визначають свободу у наданні сторонами суду доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Клопотань щодо фіксації судового процесу не заявлено, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства Предметом спору у даній справі є розрахунки за поставлений товар, а відтак кожна сторона повинна довести виконання нею зобовязань виключно на підставі відповідних доказів, первинних бухгалтерських документів, які складаються при передачі товару та його оплати за господарським договором.

Як зазначає позивач у додаткових поясненнях, договір на поставку сторонами не укладався.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату товару №Э1128-12 від 28.11.2013 на суму 6660,72грн. та № Э1119-1 від 19.11.2013 на суму 3530,84грн.

Відповідач на адресу позивача направив гарантійний лист №7500 від 25.11.2013, в якому гарантував оплату рахунків №Э119-1 від 19.11.13 в сумі 3530,84грн. з ПДВ; №Э1119-14 від 19.11.13 в сумі 651,30грн. з ПДВ; №Э1121-16 від 21.11.13 в сумі 504,60грн. за емаль провід.

Також, відповідач на адресу позивача направив гарантійний лист №7500 від 05.12.2013, в якому гарантував оплату рахунку №Э1128-12 від 28.11.13 в сумі 6660,70грн. з ПДВ за емаль провід.

В якості доказів отримання відповідачем товару та виникнення у останнього грошового зобовязання, позивачем надані видаткові накладні №Э1126-3 від 26.11.2013 на суму 3530,84грн. та №Э1217-2 від 17.12.2013 на суму 6660,72грн.

Вищевказані накладні підписані уповноваженими представниками сторін.

Окрім цього, факт поставки позивачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, якими підтверджується факт здійснення господарських операцій між сторонами.

Факт приймання відповідачем поставленого товару підтверджується підписами осіб, відповідальних за отримання товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_1, яка діяла на підставі довіреності від 25.11.2013 №1626; ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності від 16.12.2013 №1702.

Відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, в даному випадку, накладна є первинним обліковим документом в розумінні вищезазначеного Закону та підписання покупцем видаткової накладної підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач отримав товар, але за нього не сплатив, своїх зобовязань перед позивачем не виконав.

14.04.2014 позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу №73, в якому просив оплатити вартість отриманої продукції за видатковими накладними №Э1126-3 від 26.11.2013 на суму 3530,84грн. та №Э1217-2 від 17.12.2013 на суму 6660,72грн. В докази направлення відповідачу даного листа надав суду копію фіскального чеку.

Відповідач на даний лист відповіді не надав.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Матеріали справи належних доказів в спростування доводів позивача не містять, відповідачем таких до суду не надано. За таких обставин та враховуючи, що відповідач отримав товар та свої зобовязання з оплати товару не виконав, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 10191,56грн. боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 7602,88грн. інфляційних втрат та 564,58грн. 3% річних необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За здійсненим господарським судом перерахунком 3% річних суд визнає його не вірним.

Позивач мав нарахувати 3% річних за період з 28.12.2013 по 01.11.2016 у сумі 871,17грн.

При цьому, розмір 3% річних є більшим, ніж заявлено до стягнення позивачем.

Відповідно до вимог пункту 2 статі 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач наполягав на заявлених вимогах з підстав, зазначених у позовній заяві. Заяв та клопотань іншого змісту суду не подавалось та представником не заявлялось.

За таких обставин, господарський суд при винесенні рішення обмежений розміром позовних вимог, визначеним позивачем.

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає сума 3% річних, нарахована на заборгованість (10191,56грн.) у розмірі 564,58грн. за період з 28.12.2013 по 01.11.2016.

Відповідно до абз.3 п.3.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які мала місце дефляція.

За здійсненим господарським судом перерахунком інфляційних витрат суд визнає його не вірним. З огляду на що, позивач мав нарахувати на заборгованість у розмірі 10191,56грн. інфляційні витрати за період: з 01.01.2014 по 31.12.2014 у сумі 2534,60грн., з 01.01.2015 по 31.12.2015 у сумі 4414,27грн., з 01.01.2016 по 30.09.2016 у сумі 653,35грн., в загальній сумі 7602,22грн.

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає сума інфляційних, нарахована на заборгованість (10191,56грн.) у розмірі 7602,22грн. за період з 01.01.2014 по 30.09.2016.

Таким чином, судові витрати, пропорційно відношенню розміру задоволених вимог до розміру первісних, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного науково-виробничого підприємства "ЕЛЕКОМ" до Публічного акціонерного товариства "СЛОВВАЖМАШ" про стягнення суми заборгованості у розмірі 10191,56грн., інфляційні витрати у розмірі 7602,88грн., 3% річних у розмірі 564,58грн., - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "СЛОВВАЖМАШ" (84102, Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Заводська, 2, ) на користь Приватного науково-виробничого підприємства "ЕЛЕКОМ" (49044, АДРЕСА_1, ) 10191,56грн., інфляційні витрати у розмірі 7602,22грн., 3% річних у розмірі 564,58грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 1377,95грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 07 лютого 2017 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 13 лютого 2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява