ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Справа № 910/5860/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддяЯценко О.В.,
суддіБакуліна С.В., Ходаківська І.П.
розглянувши матеріали касаційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016
у справі№ 910/5860/16
Господарського судуміста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"
доМоторного (транспортного) страхового бюро України
3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаОСОБА_4
провідшкодування шкоди в розмірі 6004,42грн,
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Макеєв В.М.
- відповідача:не з'явився,
- 3-тя особа: не з'явився
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 р. (суддя Карабань Я.А.) позов задоволений повністю.

Стягнуту з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ідентифікаційний номер 21647131, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32 А, ідентифікаційний номер 30859524, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) суму страхового відшкодування в розмірі 6 004 (шість тисяч) гривень 42 копійки.

Суд дійшов висновку, що оскільки позивач за договором добровільного страхування сплатив відшкодування за автомобіль пошкоджений з вини особи, яка не застрахувала цивільно-правову відповідальність у встановленому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тому до позивача в межах суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до МТСБУ на суму у розмірі 6 004, 42 грн відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016р. (судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б., Гончаров С.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 р. залишено без зміни.

Моторне (транспортне) страхове бюро України в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального права, в позові відмовити.

За висновками заявника судами неправильно застосовані п. 36.4 ст. 36, пп. "а" п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які обмежують його відповідальність.

Ухвалою від 23.01.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Яценко О.В., суддів - Бакуліної С.В., Поляк О.І. касаційна скарга моторного (транспортного) страхового бюро України прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 09.02.2017.

Ухвалою від 09.02.2017 розгляд касаційної скарги моторного (транспортного) страхового бюро України відкладено на 23.02.2017.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком, та ОСОБА_6, як страхувальником, був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 08.07.2013 № 28-0107-13-01506 (надалі - договір), відповідно до якого застраховано майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та додатковим обладнанням, відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованим транспортним засобом, життям, здоров'ям та/або працездатністю застрахованих осіб (п. 1.1. частини 2 договору).

За умовами договору транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди (п. 11.1 частини 1 договору).

11.08.2013 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу Toyota RAV 4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, що належить останній та транспортного засобу Hyundai Соларіс, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, що належить ОСОБА_8.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16.09.2013 у справі № 753/13920/13-п ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником у повному обсязі.

З врахуванням встановлених обставин, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" суди дійшли висновку, що до страховика (позивача), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток; за висновками суду відповідач повинен нести відповідальність за особу, винну у заподіянні шкоди, яка не застрахувала цивільно-правову відповідальність у встановленому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-ІV).

Касаційна інстанція приходить до висновку, що судами при розгляді спору не враховано наступне.

Згідно із Законом № 1961-ІV МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 39.1

статті 39).

МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961-ІV (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39).

Законом № 1961-ІV чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-ІV для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (положення пункту 1.7 стосуються будь-яких наземних транспортних засобів, отже, винятком є ті види транспортних засобів, які неможливо визнати наземними).

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України звільняються учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія (винуватця ДТП) на момент ДТП застрахована не була, а сам водій не належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

При цьому МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону № 1961-ІV).

Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У справі встановлено, що за договором добровільного страхування, що є іншим видом страхування, потерпілий отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача (страховик).

Заподіяння потерпілому шкоди внаслідок винних дій водія у ДТП породило деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов'язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас таке ДТП є підставою для виникнення зобов'язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика (позивач).

Зазначені зобов'язання не виключали одне одного.

Потерпілому належало право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному.

Він на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (позивач), від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля.

Відповідно до положень статті 993 ЦК, статті 27 Закону України "Про страхування" страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може вимагати від страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП (власника транспортного засобу), відшкодування зроблених витрат. У випадку відсутності у винуватця ДТП договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - договір ОСЦПВ) позов про відшкодування шкоди страховик може пред'явити безпосередньо до винуватця ДТП.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-ІV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону).

Аналогічне правило викладено в пункті 3.6 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 6 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

При відсутності договору ОСЦПВ у винуватця ДТП страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону № 1961-ІV прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов'язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 р. у справі № 3-1115гс16.

З огляду на викладене касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова апеляційного господарського суду та рішення Господарського суду міста Києва

- скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини сьомої статті 49 ГПК у разі ухвалення нового рішення суд змінює і розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою і п'ятою статті 49 ГПК у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони.

У справі, яка розглядається, у задоволенні пред'явлених позовних вимог відмовлено, тому на позивача суд покладає сплачений відповідачем судовий збір у розмірі 3169, 40 грн (у тому числі: 1515,80 грн - судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, 1653,60 грн - судовий збір, сплачений відповідачем за подання касаційної скарги).

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016 задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016 р. та рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 р. у справі № 910/5860/16 господарського суду міста Києва скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. В позові відмовити.

5. Витрати по сплаті судового збору за касаційний перегляд, перегляд в апеляційному порядку віднести на приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група".

6. Господарському суду міста Києва видати наказ.

Головуючий, суддяО.В. Яценко

СуддіС.В. Бакуліна
І.П.Ходаківська