ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"01" березня 2017 р.Справа № 924/241/16

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького м. Хмельницький

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Кабінету Міністрів України, м. Київ; (третя особа 1)

2. Міністерства оборони України, м. Київ ( третя особа 2)

до Ізяславської міської ради Хмельницька область, м. Ізяслав Хмельницької області

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

3. Комунальне підприємство „Житлосервіс м. Ізяслав Хмельницької області; (третя особа 3)

4. Комунальне підприємство „Ізяславводоканал м. Ізяслав Хмельницької області;(третя особа 4)

5. ОСОБА_1 м. Ізяслав Хмельницької області ( третя особа 5)

про визнання незаконним та скасування рішення одинадцятої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27 лютого 2007 року "Про припинення права користування земельними ділянками"

Представники сторін:
від позивача: Луценко К. В. - за довіреністю №3180 від 21.09.2016 р.

від відповідача: Ящук Т. І. - за довіреністю №9520 від 25.11.2015 р.

від третьої особи 1:Луков А. В. - за довіреністю від 03.01.2017 р.

від третьої особи 2:Літвін С.М. - за довіреністю від 22.12.2016 р.

від третьої особи 3:не з`явився

від третьої особи 4:не з`явився

від третьої особи 5:не з`явився

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:
Позивач - квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницького м.Хмельницький звернувся до суду із позовом про визнання незаконним та скасування рішення одинадцятої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27 лютого 2007 року "Про припинення права користування земельними ділянками".

Позивач в засіданні суду та в письмових поясненнях звертає увагу суду на те, що спірне рішення може оспорюватися з підстав його незаконності і це відповідає способам захисту, визначеним у ст.16 Цивільного кодексу України та узгоджується з практикою Верховного Суду України.

Зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після

реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. (Постанова Верховного Суду України від 16.12.2015 р. у справі №6-2510цс15).

На думку позивача, правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 06.10.2015р. у справі №21-1306а15 щодо ненормативності актів індивідуальної дії, які вичерпують свою дію фактом їх виконання, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такий висновок не відповідає висновкам Конституційного Суду України та позбавляє права КЕВ м. Хмельницький захистити порушене право у спосіб, передбачений ст.21 ЦК України, шляхом визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, яке суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права та інтереси КЕВ м. Хмельницький.

Водночас, КЕВ м. Хмельницький підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, зважаючи на нижченаведене.

Звертає увагу суду на те, що господарський суд Хмельницької області у своєму рішенні від 05.07.2016 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 року дійшов наступного висновку: „вищенаведені норми законодавства передбачають особливий порядок передачі земель оборони місцевим органам влади, а саме, за згодою (рішенням) Міноборони України. Однак, в матеріалах справи відсутні докази про надання згоди (рішення) Міноборони України на передачу Ізяславській міській раді спірних земельних ділянок. Також відсутнє рішення Міноборони України стосовно добровільної відмови від права користування земельними ділянками у м. Ізяславі по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га. Як вбачається із директиви Міністра оборони України від 07.07.2006р. №Д-41 „Про безоплатну передачу військового майна до комунальної власності територіальних громад міста Ізяслав та переліку військового майна, що безоплатно передається до комунальної власності територіальної громади міста Ізяслав, спірні земельні ділянки в даному переліку відсутні. Крім того, дорученням (листом) КМУ №4889/3/1-07 від 31.01.2007р. зупинено операції з реалізації та передачі земель оборони (у т.ч. під об`єктами нерухомості), крім безоплатної передачі у комунальну власність земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного та житлового призначення разом з цими об`єктами, до прийняття окремого рішення. Проте, Ізяславською міською радою не було враховано вищезазначене при прийнятті рішення від 27.02.2007р. „Про припинення права користування земельними ділянками. Як слідує зі змісту оспорюваного рішення міською радою було припинено право користування КЕВ м. Хмельницького земельними ділянками по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га у м. Ізяславі та переведено дані земельні ділянки із категорії земель оборони до категорії земель житлової та громадської забудови, на підставі клопотання начальника КЕВ м. Хмельницький. Однак зазначена посадова особа не наділена правом приймати рішення стосовно передачі земель оборони місцевим органам влади.

Окрім цього, право користування Міністерства оборони України на спірні земельні

ділянки військових містечок №1,2 в м. Ізяславі Шепетівської області підтверджується

наступним:

Згідно рішення виконкому Ізяславської районної ради депутатів трудящих № 308 від 21.08.1956 року підтверджено право користування Міністерства оборони на земельні ділянки військових містечок № 1, 2 в м. Ізяславі Шепетівської області.

Відповідно до положень Земельного кодексу УРСР 1922 року (який регулював земельні відносини на час прийняття рішення про надання земельної ділянки в/м № 1, 2 у 1956 році) усі землі перебували у державній власності. Чіткого поділу земель за цільовим

призначенням земельне законодавство того часу не знало взагалі, та відокремлення з-поміж усіх земель держави земель оборони - зокрема.

Відповідно до ст. 157 Земельного кодексу 1922 року, допускалось існування т.з. земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розміщувались фортеці та інші військові споруди та які знаходились в управлінні відповідних відомств. Відвід зазначених земель здійснювався за загальними правилами "землевпорядного провадження".

Таким чином, оскільки чинне на той час законодавство не визначало моменту, з якого особа набувала прав землекористування, отже вищезазначене рішення виконкому Ізяславської районної ради депутатів трудящих № 308 від 21.08.1956 року було підставою для виникнення права постійного землекористування у військових установ Шепетівського гарнізону, які підпорядковувалися Міністерству оборони.

Після набуття Шепетівською КЕЧ району права землекористування землями

військового містечка №16 та військового містечка №14 (на час набуття такого права №1

та №38 відповідно) на підставі рішення Ізяславського РВК № 308 від 21.08.1956 року та

рішення Ізяславського РВК №02 від 04.02.1952 року, якими підтверджено право

користування Міністерства оборони на земельні ділянки даних військових містечок,

Земельними кодексами (1970р., 1990р.) було встановлено, що право власності та право

постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення

землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі

державного акту, що посвічує відповідне право.

З урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як Земельний кодекс УРСР 1970р., так і Земельний кодекс України 1990р. серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав. Крім того, прямої вказівки у законі, відповідно до якої всі землекористувачі були зобов`язані оформити право землекористування, яке вони набули на підставі раніше діючого законодавства УРСР, а у випадку нездійснення цього позбавлялися наданого раніше права, чинне законодавство на той час не містило.

Проте, обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який містився також у п. 6 Перехідних положень ЗК України, визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 (у справі №1-17/2005) визнано неконституційними положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення та положення пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року №563-ХП з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Таке рішення Конституційного Суду України вмотивовано тим, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Стверджує, що право постійного користування земельною ділянкою набуте в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним судом України в постанові від 21.09.2011 р.№6-14цс11

Відтак, зміни, що відбулись у земельному законодавстві Української РСР та сучасної держави Україна з прийняттям Земельних кодексів (1970 р., 1990 р., 2001 р.), якими визначався новий порядок виникнення та оформлення прав на земельні ділянки, пов`язаний з видачею державного акту, що посвічує відповідне право, реєстрацією такого права - не позбавили власників та користувачів земельних ділянок відповідних прав на них, тобто тих прав, які ці власники чи користувачі набули до моменту прийняття вище зазначених Земельних кодексів.

Користування земельною ділянкою з відсутністю державного акту, як правовстановлюючого документу не є перешкодою у користуванні земельними ділянками на даний час у м. Ізяслав по вул. Жовтневій, площею 1.1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4.86 га.

Звертає увагу суду на те, що відповідачем не заперечується той факт, що дані землі були землями оборони, а користувачем даних земельних ділянок була Шепетівська КЕЧ району.

На думку позивача, рішеннями судів встановлено, що „станом на 01.01.2006р. по м.Ізяславу, БУ №3 Шепетівського КЕЧ району фактично користується спірними землями (без правовстановлюючих документів) що, у свою чергу, підтверджує та вказує на те, що закріплення за Шепетівською КЕЧ району ( а саме її структурним підрозділом БУ №3) спірних земельних ділянок все-таки було.

А тому відсутність державного акту не позбавляло права користування спірними земельними ділянками, оскільки таке право користування було набуте на підставі рішення Ізяславського РВК №308 від 21.08.1956 року та рішення Ізяславського РВК №02 від 04.02.1952 року та законодавства, що діяло на той час.

На підставі вищенаведеного та зважаючи на те, що спірні земельні ділянки були вилучені з державної власності без дотримання порядку встановленого законодавством, КЕВ м. Хмельницький просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в засіданні суду та у відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень посилається на ст..33.34.38 ГПК України, мотивуючи тим, що позивач -КЕВ м. Хмельницький, звертаючись до господарського суду про скасування рішення 11 сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007р „Про припинення права користування земельними ділянками, не зазначає яке право позивача на землю порушується враховуючи відсутність належних правовстановлюючих документів на землю, які посвідчували б право постійного користування спірними земельними ділянками, та яке право позивача буде відновлено задоволенням позовних вимог.

Посилаючись на ч.1 ст. 2 ЗУ „Про використань земель оборони, ст.92 Земельного кодексу України зазначає, що Позивач вважає, що право постійного користування на спірні земельні ділянки набуті Шепетівською КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ м.Хмельницький, на підставі раніше діючого законодавства УРСР., яке на думку відповідача спростовується наступним:

Рішенням Ізяславського районного виконавчого комітету від 21.08.1956р № 308, на яке посилається позивач як на обґрунтування свого права на землю, підтверджено саме за Міністерством оборони. А рішення Ізяславського райвиконкому від 04.02.1952 р. № 02, згідно повідомлення Державного архіву Хмельницької області взагалі немає. Позивач не надав жодного належного доказу, яким би підтверджувалось право на земельну ділянку в/м № 14 (вул. Жовтнева) площею 1,1 га.

Положеннями частини IV Земельного кодексу УРСР, затвердженого постановою ВЦВК від 29.11.1922р. передбачалося обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам документів на землю.

Прийнятими надалі Земельними кодексами УРСР (1970р., 1990р.) було встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвічує відповідне право.

Посилаючись на ст. 125,126 Земельного кодексу України в редакції 2001 року стверджує , що державні акти на право постійного користування земельними ділянками, які б посвідчували право постійного користування КЕВ м. Хмельницький або Шепетівської КЕЧ району на земельні ділянки у м. Ізяславі по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, вул. Жовтневій, загальною площею 4,86 га, - відсутні.

Записи, що містяться в книзі обліку земельних ділянок Шепетівської КЕЧ району, згідно яких землі оборони відповідно рішень виконавчого комітету ОСОБА_4 районної ради від 04.02.1952р. № 2 (земельна ділянка площею ІД га) та від 21.08.1956 р. № 308 (земельна ділянка площею 4,86 га) знаходяться в постійному користуванні Шепетівськії КЕЧ району, не підтверджують його право користування земельними ділянками Шепетівської КЕЧ району, так як законодавство, що регулює спірні правовідносини на той момент (минуле) і діюче законодавство чітко передбачає, що право постійного користування підтверджується відповідним актом.

Наявні в матеріалах справи копії схем військових містечок не можуть вважатися належними доказами права постійного землекористування у позивача. Крім зазначеного, дані схеми не містять жодних координат прив`язки земельних ділянок, що унеможливлює точне співставлення розташування земельних ділянок інших землекористувачів чи власників по відношенню до земельних ділянок, які нанесені на схемах військових містечок. Так як земельні ділянки, за захистом права на які звернувся позивач, є не ідентифікованими, зазначена обставина суттєво впливає і на визначення переліку суб`єктів, чиїх прав може стосуватися даний спір.

На думку відповідача, перш ніж подати позов до суду позивач, який вважає, що його законне право постійного користування порушено прийнятим Ізяславською міською радою спірним рішенням, повинен був провести встановлення меж спірних земельних ділянок по вул..Жовтнева, вул.Станіславського в натурі (на місцевості).

Окрім того, відповідач заперечує, щодо відповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права способам, визначеним законодавством, та щодо реального поновлення чи захисту порушених прав позивача, стверджує, що КЕВ м. Хмельницький звернувся до суду за захистом права, яке йому не належить, а за наявності актів на право власності, право користування земельними ділянками, які є предметом спору, обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельними ділянками не забезпечує його реального захисту та відновлення.

Третя особа (Міністерство оборони України ) та її повноважний представник в засіданні суду та у письмових поясненнях підтримав вимоги викладені у позові.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Міністерство оборони України підтримує позовні вимоги в повному обсязі та в доповнення до письмових пояснень № 64 від 24.01.2017 року, долучених до матеріалів справи та з врахуванням заперечення на позов Ізяславської міської ради зазначає, що предметом позовних вимог є рішення Ізяславської міської ради від 27.02.2007 року, „Про припинення права користування земельними ділянками, яким відповідач розпорядився землями оборони.

Посилаючись на ст.ст. 77, 78, 84 ЗК України, ст. 14 Закону України „Про Збройні Сили України, ст. ст. 1, 2 Закону України „Про використання земель оборони, стверджує, що землі відносяться за формою власності-до державної власності, за цільовим призначенням до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби ЗС України.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (ч. 2 ст. 2 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України).

Відповідно до статті З Закону України "Про Збройні Сили України", Положення про Міністерство оборони України, Міністерство оборони України, зокрема, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на відчуження майнових об`єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів; здійснює у межах повноважень інші функції з управління об`єктами, державної власності що належать до; сфери управління Міноборони України; здійснює в установленому; порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.

Положеннями ст. 84 Земельного кодексу України Передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та-приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать зокрема землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.

До того ж згідно ст. 6 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" N 1457-ІУ від 05.02.2004р. землі оборони є землями державної власності та не можуть передаватися до земель комунальної власності.

Відповідно до абзацу третього частини 5 статті 20 Земельного кодексу України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Частина 5 статті 116 Конституції України наділяє Кабінет Міністрів України повноваженням здійснювати управління державної власності відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які, дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.

Отже, землі оборони знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається.

На думку третьої особи, відповідач по справі - Хмельницька РДД не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності без надання встановленим порядком згоди Міністра оборони України у формі розпорядчого документу і реалізацією вже повноважень власника в особі Кабінету Міністрів України.

Зазначає, що таку ж позицію застосовує і Вищий господарський суд України в постанові від 23.06.2016 року справа № 916/3719/15 та від 23.11.2016 року №916/1474/14.

Окрім того, підтримує позицію позивача щодо відповідності способам захисту, визначеним у ст.16 Цивільного кодексу України, просить задоволити позовні вимоги.

Третя особа (Комунальне підприємство „Житлосервіс) в письмових поясненнях зазначає, посилаючись на Земельний кодекс України та Закон України „Про використання земель оборони що на спірних земельних ділянках , площею 4,86 га та 1,1 га , об`єкти Міністерства оборони відсутні.

Відповідно до листа № 235 від 12.02.2007 року, начальник Квартирно - експлуатаційного відділу м. Хмельницький підполковник Сапіга В.С., клопотав перед Ізяславською міською радою про прийняття рішення щодо припинення права користування земельними ділянками військових містечок № 14 та № 16 у м. Ізяславі у зв`язку з передачею нерухомого майна, що знаходиться на них., у комунальну власність територіальної громади міста та з метою зняття зазначених ділянок з обліку позивача.

Рішенням 11 сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007 року „ Про припинення права користування земельними ділянками , - Ізяславська міська рада не вилучала спірних земельних ділянок з користування Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький, а у відповідності до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу (в редакції станом на 2007 рік) припинила право користування вказаними земельними ділянками на підставі п. а) ст. 141 Земельного кодексу України ( добровільна відмова від права користування земельною ділянкою).

У зв`язку із передачею житлового фонду по вул.. Станіславського ( БОС 24, БОС 25, БОС 25, БОС 26 ) та адміністративного будинку по вул.. Станіславського, 2 на баланс комунальному підприємству „Житло сервіс на підставі рішення 14 сесії Ізяславської міської ради від 07.07.2007 року до складу об`єкта передачі увійшла земельна ділянка для обслуговування зазначеного нерухомого майна загальною площею 10,53 га. Частина площі цієї земельної ділянки, зокрема спірні земельні ділянки, по вул.. Станіславського під житловими будинками площею 1,12 га, та під адміністративною будівлею комунального підприємства „Житлосервіс площею 0,66 га ( в / м 16, площа 4,86 га ) знаходиться у користуванні та на балансі комунального підприємства „Житлосервіс.

Окрім того, щодо багатоквартирних будинків по вул. Станіславського (БОС 24, БОС 25, БОС 25, БОС 26 ) зазначає з посиланням до Закону України „ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку , який набув чинності 01.07.2015 року, п.1 ст. 120 Земельного кодексу України, ч.2. ст..377 Цивільного кодексу України стверджує , що при переході права власності на будівлю, споруду до набувача переходить право на земельну ділянку.

Просить відмовити в задоволення позовних вимог.

Третя особа (Комунальне підприємство „Ізяславводоканал) звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутністю повноважного представника, надав суду письмові пояснення відповідно до яких просить відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування поданих письмових пояснень зазначає з посиланням на ст. 58 Конституції України, ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції на 2007р) у державній

власності перебувають усі землі України, ст. 141 Земельного кодексу України, що підстав для припинення права користування земельною ділянкою суб`єктами, яким законом надано таке право не має. Законність права користування частиною оспорюванної земельної ділянки, розміром 0.2800 га підтверджується. витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.07.2013 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.08.2008 року №19983762.

Стверджує, що позов заявлено не обґрунтовано та просить відмовити в його задоволені.

Третя особа ( ОСОБА_1 ) заперечила проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень надала відзив на позов в обґрунтування якого зазначає, що згідно договору дарування від 06.12.2010 року та свідоцтва про право власності Серія САС № 513605 від 22.04.2009р їй на праві приватної власності належить готельно-ресторанний комплекс по вул. Жовтнева, 25 та згідно договору купівлі-продажу від 01.04.2013 року - земельна ділянка для обслуговування цього комплексу (кадастровий номер :01:006:0191, цільове призначення - комерційна діяльність).

На земельній ділянці, яка є предметом спору, була розміщена військова комендатура У 90-ті роки у зв`язку із передачею військовою частиною А-2075 приміщення комендатури під житло громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останнім була передана у приватну власність земельна ділянка для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства (згідно рішень 5 сесії Ізяславської міської ради 23 скликання від 25.12.1998р). Зазначені громадяни оформили правовстановлюючі документи на земельні ділянки по вул. Жовтнева, 25 (Державні акти ХМ 063141, ХМ 063142) та в подальшому продали квартири і земельні ділянки юридичній особі - ТзОВ „Бартнік, яка у 2004 році відчужила квартири разом із земельними ділянками фізичним особам. Фізичні особи об`єднали дві ділянки по АДРЕСА_1 в одну на праві спільної часткової власності з метою спільного будівництва житлового будинку.

Згідно із ч. 2 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

На підставі рішення 16 сесії Ізяславської міської ради від 19.10.2007р за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки було змінено цільове призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1 з обслуговування житлової будівлі та господарських споруд на комерційну діяльність. Проведено реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1 у нежитлове приміщення - готельно-ресторанний комплекс, який станом на час розгляду справи разом із земельною ділянкою (яка займає частину спірної земельної ділянки по вул. Жовтнева) належить ОСОБА_1 .

Заперечує щодо відповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права способам, визначеним законодавством, та щодо реального поновлення чи захисту порушених прав позивача.

Враховуючи вищенаведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог КЕВ м. Хмельницького у зв`язку з їх необґрунтованістю, недоведеністю і безпідставністю.

Розглядом матеріалів справи встановлено:
Рішенням виконавчого комітету Ізяславської районної ради депутатів трудящих № 308 від 21.08.1956 р. "Про затвердження проекту встановлення зовнішніх меж військових містечок № 1, № 2 в м. Ізяславі" вирішено, зокрема, Військове містечко № 1 розташоване на двох земельних ділянках площею: 17,82 га та 42,66 га, загальною площею 60,48 га в межах, вказаних на доданому плані, масштаби 1:5000, підтвердити право користування за Міністерством оборони (а.с. 246, т.І).

З матеріалів справи слідує, що у 1993 році було проведено Інвентаризацію земель, які знаходяться в користуванні Міністерства оборони України у м. Ізяславі, яка здійснюється згідно з завданням на виконання робіт по інвентаризації виданим управлінням земельних ресурсів обласної державної адміністрації. Підставою для виконання робіт є спільний наказ голови державного комітету по земельних ресурсах і Міністра оборони України 1992 року № 34/203 та розпорядження представника президента України по Хмельницькій області від 02.02.1993р. № 351. За результатами проведення інвентаризації складено технічний звіт по інвентаризації земель, які знаходяться в користуванні Міністерства оборони України в/ч 41612 Ізяславського району Хмельницької області (а.с. 184-186, т.І).

Відповідно до акту інвентаризації земель Міністерства оборони України та додатків до нього № 4, № 7, на час проведення інвентаризації в користуванні Міністерства оборони України на території м. Ізяслава Хмельницької області знаходилося 12,6 га земель, з яких 1,1 га (спірна земельна ділянка) - під громадськими дворами, будівлями. Безпосереднім землекористувачем є військова частина 41612 (а.с. 187-189, т.І).

Згідно записів книги обліку земельних участків Шепетівської КЕЧ району том № 3, на обліку Шепетівської КЕЧ району по Ізяславському гарнізону перебували земельні ділянки, зокрема, площею 1,1 га у військовому містечку № 14 (раніше військове містечко № 38) на підставі рішення Ізяславського РВК № 02 від 04.02.1952 р. та площею 5,11 га у військовому містечку № 16 (раніше військове містечко № 1) на підставі рішення Ізяславського РВК № 308 від 22.08.1956 р. В графі "умови відводу земельної ділянки" зазначено: "в постійному користуванні" (а.с. 146-148, т.І).

В матеріалах справи наявне рішення Ізяславського РВК № 02 від 04.02.1952 р. (а.с. 237-239, т.І).

В листі від 20.05.2016 р. № 542/01.01-12/2016 Державним архівом Хмельницької області на запит суду, щодо вказаного рішення повідомлено, що в протоколах засідань Ізяславського райвиконкому з січня по березень 1952 року питання, що стосується земельних ділянок, які належать КЕЧ не розглядалися. Рішення виконкому від 04.02.1952р. №02 немає (а.с. 245, т.І).

Разом з тим, 30.05.2016 р. інженером КЕВ м. Хмельницький Попиком Л.А. складено рапорт, в якому повідомлено начальника КЕВ, що в облікових даних КЕВ м. Хмельницький невірно вказано (допущено помилку) дату рішення № 308 виконкому Ізяславської районної ради депутатів трудящих, а саме зазначено дату "22.08.1956", однак фактична дата - "21.08.1956". Враховуючи зазначене, просить надати дозвіл на виправлення помилки в облікових даних КЕВ м. Хмельницький (а.с.8, т. ІІ).

Як вбачається із витягу з книги обліку земельних ділянок КЕВ м. Хмельницький на підставі листа Державного архіву Хмельницької області від 20.05.201 6р. №542/01.01-12/2016 та рішення виконавчого комітету Ізяславської районної ради депутатів трудящих №308 від 21.08.1956 р. до облікових даних щодо військового містечка №16 внесено зміни, зокрема, в графі "кому відведена і ким використовується земельна ділянка" зазначено: "Міністерство оборони, Концерн, Військторгсервіс", в графі "ким дозволено відведення земельної ділянки, № і дата документа" вказано Ізяславська РВК №308 від 21.08.1956р." (а.с. 9-17, т.ІІ).

Згідно інформації щодо інвентаризації земель, які знаходяться у користуванні Міністерства оборони України Шепетівської КЕЧ району станом на 01.01.2006р. по м. Ізяславу за підписом начальника районного відділу земельних ресурсів, землекористувачем земельних ділянок в м. Ізяслав, розташованих по вул. Клембівське шосе, площею 1,1 га (військове містечко №14) та по вул. Жовтневій, 25, Заводській, 10, вул. Станіславського, 2, 23-26, площею 4,86 га (військове містечко №16) є Будинкоуправління №3 Шепетівської КЕЧ району. У примітці вказано, що БУ №3 Шепетівської КЕЧ району фактично користується цими землями (без правовстановлюючих документів) (а.с. 205, т.І)

Відповідно до довідки щодо інвентаризації земель, які знаходяться у користуванні Міністерства Оборони України станом на 01.01.2007 р. по м. Ізяславу, землекористувачем військового містечка № 14, площею 1,1 га (громадська забудова (водонасосна станція)) та військового містечка № 16, площею 4,86 га (житлова забудова (багатоповерхові будинки) - 2,05 га; громадська забудова (адмінбудинок БУ №3, котельня) 0,8 га; земля вільна від забудови (інші) 2,01 га) є БУ №3 Квартирно-експлуатаційний відділ (а.с. 207, т.І).

Згідно Директиви Міністра оборони України від 10.01.2005 р. № Д-322/1/010 вирішено переформувати Хмельницьку квартирно-експлуатаційну частину району (м. Хмельницький) у квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький з підпорядкуванням начальнику Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (ідентифікаційний код 07928461) (а.с. 233, т.І).

На підставі Директиви Міністра оборони України від 20.01.2005 р. №Д-322/1*3 було розформовано Шепетівську квартирно-експлуатаційну частину району (м. Шепетівка Хмельницької області). Правонаступником визначено квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький (а.с. 128, т.І)

Відповідно до Положення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, затвердженого начальником Західного територіального КЕУ 02.07.2013 р. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький є державною установою, яка заснована на базі Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району згідно директиви Міністра оборони України № 322/1/10 від 20.04.2005 р. та створена Міністерством оборони України (засновником) і підпорядкована Західному Територіальному квартирно-експлуатаційному управлінню. Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький є правонаступником Хмельницької КЕЧ району (а.с.28-31, т. І).

Згідно пунктів 3.1., 3.5. Положення установа (КЕВ м. Хмельницький) є юридичною особою та утримується за рахунок державного бюджету України, несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного їй майна, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 4.2. Положення майно установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління.

Пунктом 4.5. Положення передбачено, що установа користується закріпленою за нею землею, а також іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Як вбачається з загального акту приймання-передачі військового майна від 30.12.2005 р., комісією було проведено обстеження та прийом-передачу об`єктів військових частин та організацій Міністерства оборони України, які перебували в районі обслуговування та на обліку Шепетівської КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ станом на 27.12.2005р., серед яких: військове містечко №14, розташоване в м. Ізяслав по вул. Жовтневій, площа земельної ділянки - 1,1 га та військове містечко №16, розташоване в м. Ізяслав по вул. Жовтневій, 25, вул. Станіславського, 2, 23-26, вул. Заводській, 10, площа земельної ділянки - 4,86 га. (а.с. 129, т.І).

06 червня 2006 року. прийнято рішення другої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання "Про надання згоди на прийняття в комунальну власність об`єктів нерухомого майна Міністерства оборони України". Відповідно до вказаного рішення Ізяславська міська рада надала згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади м. Ізяслав об`єктів нерухомого майна Міністерства оборони України, розташованих в межах м. Ізяслав (а.с. 17, т.І).

Рішенням третьої (позачергової) сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 23.06.2006 р. надано згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста Ізяслав об`єктів нерухомого майна Міністерства оборони України, розташованих в межах м. Ізяслав, зокрема, із житлового містечка №16: житлові будинки по вул. Станіславського, 23-26, кількість 4, площа 7094 м.кв., балансова вартість 2476,117 тис. грн., комунальні споруди котельні, кількість 1, площа 535 м.кв., балансова вартість 739,6 тис. грн.; військове містечко №14: будівлі і споруди ВНС, кількість 1, площа 160 м.кв., балансова вартість 26,636 тис. грн., площа земельної ділянки 1,1 га. (а.с. 18, т.І).

Так, в пункті 4 даного рішення Ізяславської міської ради зазначено: "Вважати таким, що втратило чинність рішення другої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 06.06.2006 р. "Про надання згоди на прийняття в комунальну власність об`єктів нерухомого майна Міністерства оборони України".

Листом від 18.07.2006 р. № 303/23/1/749/1624 за підписом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління начальнику КЕВ м. Хмельницький було надіслано витяг з директиви Міністра оборони України від 07.07.2006 р. № Д-41 "Про безоплатну передачу військового майна до комунальної власності територіальних громад міста Ізяслав", де зазначено: "1....організувати безоплатне вилучення з балансу квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького військового майна та його безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Ізяслав згідно з Переліком військового майна, що безоплатно передається до комунальної власності територіальної громади міста Ізяслав" (а.с. 20, 220, т.І).

Даним листом зобов`язано начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького створити комісію по прийому-передачі, та здійснити передачу згідно чинного законодавства.

Додатком до директиви Міністра оборони України від 07.07.2006 р. № Д-41 визначено перелік військового майна, що безоплатно передається до комунальної власності територіальної громади міста Ізяслав, серед якого, зокрема, військове містечко № НОМЕР_1 (вул. Жовтнева) водонасосна станція та житлове містечко №16 (вул. Станіславського, 2; 23-26, Заводська, 10, Жовтнева, 25) (а.с.19, 220 на звороті, т.І).

Як вбачається з матеріалів справи , розпорядженням Ізяславського міського голови № 52 від 10.07.2006 р. утворено комісію, якою здійснено передачу військового майна будинкоуправління №3 а саме: військове містечко №11, вул. Жовтнева (буд.-1 КНС), військове містечко №14 м. Ізяслав, вул. Жовтнева (буд.-1 ВНС), житлове містечко №16, вул. Станіславська 23-26,-4 будівлі та 1 котельня 16/133 вул. Станіславського, 2, житлове містечко №17 вул. Жовтнева, 22-1 будівля, обладнання ВНС 14/15, обладнання КНС 11/2, мережі водопостачання та каналізації, мережі теплопостачання на земельних ділянках загальною площею 5,96 га., що належить до сфери управління Міністерства Оборони України з обліку КЕВ м. Хмельницький в комунальну власність м. Ізяслав. Приймання-передача майна підтверджується актом приймання-передачі військового майна будинкоуправління № 3 в комунальну власність м. Ізяслав (а.с. 218, т.І).

12.02.2007р. начальник квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький звернувся до Ізяславського міського голови з листом №235, в якому просив винести на сесію міської ради питання про згоду на припинення права користування квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький земельними ділянками військового містечка № НОМЕР_1 по вул. Жовтневій загальною площею 1,1 га і військового містечка №16 по вул. Станіславського загальною площею 4,86 га, та вилучити їх із складу земель оборони в запас міста Ізяслав. Повідомляє, що у 2006р. в комунальну власність м. Ізяслава передано нерухоме військове майно військових містечок Ізяславського гарнізону, а також передано разом із нерухомістю земельні ділянки військових містечок № 14 - 1,1 га та № 16 - 4,86 га. Вказує, що документи про надання земель відсутні. Зазначає, що рішення сесії міської ради необхідне для зняття вказаних земельних ділянок з обліку квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (а.с. 26, т.І).

27.02.2007р. Ізяславська міська рада одинадцятої сесії 5 скликання розглянувши клопотання начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький про припинення права користування земельними ділянками військового містечка № НОМЕР_1 по вул. Жовтневій та по вул. Станіславського у м. Ізяславі керуючись статтями 19,20, 141 Земельного кодексу України вирішила: Припинити право користування КЕВ м. Хмельницький земельними ділянками по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га у м. Ізяславі та перевести дані земельні ділянки із категорії земель оборони до категорії земель житлової та громадської забудови, про що винесено відповідне рішення міської ради "Про припинення права користування земельними ділянками" (а.с. 27, т.І).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням п`ятої сесії Ізяславської міської ради 23 скликання від 25.12.1998 р. "Про передачу і надання у приватну власність земельних ділянок" у зв`язку з передачею військовою частиною А-2075 частини будівлі колишньої комендатури по АДРЕСА_1 під жилий будинок гр. ОСОБА_2 , надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на приватизацію земельної ділянки площею 0,2796га для обслуговування жилого будинку 0,10га; 0,1796га для ведення особистого підсобного господарства та передано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0552га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 81-82, т.І).

Даним рішенням від 25.12.1998р. надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки площею 0,1790га, з них: 0,10 га для обслуговування жилого будинку, 0,0790 га для ведення особистого підсобного господарства та передано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0552 га для ведення особистого підсобного господарства.

Вказані земельні ділянки неодноразово відчужувалися на користь юридичних та фізичних осіб, що слідує з договору дарування від 19.08.2004 р. (а.с.77, т. І).

25.07.2007р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір на підставі якого було добровільно об`єднані земельні ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 в одну земельну ділянку на праві спільної часткової власності для здійснення спільного будівництва житлового будинку, встановлення порядку володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою (а.с. 73-76, т.І).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 28.03.2016 р. земельна ділянка площею 0,2 га, кадастровий номер :01:006:0191 по АДРЕСА_1 знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 (а.с. 70-71, т.І).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення 14 сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 17.07.2007 р. "Про передачу житлового фонду міста на баланс комунального підприємства "Житлосервіс"" (а.с. 65, т.І) та згідно акту приймання-передачі нерухомого майна територіальної громади м. Ізяслав на баланс КП "Житлосервіс" разом із житловим фондом було передано земельну ділянку для обслуговування нерухомого майна загальною площею 10,53 га. Частина площі цієї земельної ділянки, зокрема, земельна ділянка площею 1,12 га під житловими будинками по вул. Станіславського БОСи 23-26 та земельна ділянка площею 0,66 га під адміністративною будівлею по АДРЕСА_2 знаходиться на балансі КП "Житлосервіс" (а.с. 68, т.І).

Згідно акту приймання-передачі від 01.09.2006 р. будинкоуправлінням № 3 було передано КП "Ізяславводоканал" ВНС, КНС, водопровідні та каналізаційні мережі (а.с. 84, т.І).

Відповідно до рішення 2/2 45 (позачергової) сесії Ізяславської міської ради 6 скликання від 24.07.2013 р. "Про затвердження технічної документації із землеустрою", зокрема, згідно пункту 2 рішення Комунальному підприємству "Ізяславводоканал" надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,2800 га для обслуговування водонасосних станцій по АДРЕСА_3 . Право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права (пункт 3 рішення) (а.с. 87, т.І).

Право постійного користування зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.08.2013 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію іншого речового права від 22.08.2013 р. (а.с 88, т.І).

Висновком Територіального Центрального управління Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Міністерства оборони України № 234/3/337 від 19.03.2013 р. на коментарі начальника КЕВ м. Хмельницький № 621 від 26.02.2013 р., які надані до Територіального Центрального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю департаменту Міністерства оборони України вказано, що відмова від права користування земельною ділянкою, рішення (згода) Міністра оборони України про припинення права користування земельною ділянкою до перевірки не надавалися, у КЕВ м. Хмельницький відсутні. Рішення одинадцятої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007 р., яким припинено право користування земельними ділянками площами 4,86 га у військовому містечку № НОМЕР_2 і 1,1 га у військовому містечку №14 приймалося за клопотанням КЕВ м. Хмельницький. Документи, що підтверджують погодження Органу управління майном передачу земельних ділянок до перевірки не надавалися. Крім цього, не було дотримано порядку вилучення земельних ділянок встановленого законодавством. Також зазначено, що відповідно до законодавства прийняття рішень (розпоряджень) про вилучення земельних ділянок державної власності відносяться до повноважень органів державних адміністрацій, а не органів місцевого самоврядування (а.с. 133-138, т.І).

За наведених обставин, вважаючи рішення одинадцятої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007 р. "Про припинення права користування земельними ділянками" таким що порушує, норми чинного законодавства та його права, керуючись частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницького звернувся до господарського суду з позовом про визнання такого рішення незаконним та його скасування (а.с. 2-8, т.І).

Постановою Вищого господарського України від 20 грудня 2016 року, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2016р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 05.07.2016р. у справі №924/241/16 скасовано.

Справу № 924/241/16 передано на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом враховується наступне.
Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони" передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Статтею 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Позивач стверджує, що право постійного користування на спірні земельні ділянки набуті Шепетівською КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ м. Хмельницький на підставі раніше діючого законодавства УРСР.

Положеннями частини ІV Земельного кодексу УРСР, затвердженого постановою ВЦВК від 29.11.1922р. передбачалося обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам документів на землю.

Прийнятими у подальшому Земельними кодексами УРСР (1970р., 1990р.) було встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвічує відповідне право.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України 2001р. унормовано, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Однак, в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, зокрема державні акти на право постійного користування земельними ділянками, які б посвідчували право постійного користування КЕВ м. Хмельницький або Шепетівської КЕЧ району на земельні ділянки у м. Ізяславі по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га. Відсутність правовстановлюючих документів у позивача на спірні земельні ділянки також не заперечується самим КЕВ м. Хмельницький.

Постановою Вищого господарського України від 20 грудня 2016 року, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2016р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 05.07.2016р. у справі №924/241/16 скасовано.

Справу № 924/241/16 передано на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 24.10.2011 Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції і є обов`язковими для господарського суду під час нового розгляду справи (частина перша статті 111-12 ГПК) повинні бути максимально конкретними й стосуватися виключно вчинення господарським судом певних процесуальних дій та/або встановлення обставин, що входять до предмета доказування у справі і не були з`ясовані у прийнятті рішення або постанови господарського суду.

В мотивувальні частині постанови Вищого господарського України від 20 грудня 2016 року зазначено, що предметом спору у даній справі є вимога Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький про визнання незаконним та скасування рішення 11 сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007р. "Про припинення права користування земельними ділянками".

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Верховний Суд України у постанові від 06.10.2015р. у справі №21-1306а15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат в адміністративних та господарських справах, зазначив, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.
Здійснюючи судовий розгляд справи, господарські суди першої та апеляційної інстанції на вказане уваги не звернули, та не встановили відповідні обставини стосовно правової природи спірного рішення Ізяславської міської ради від 27.02.2007р. у даних спірних правовідносинах.

Під час розгляду справи було встановлено, що Рішення 11 сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007р. „Про припинення права користування земельними ділянками, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, застосовується одноразово, і після прийняття якого виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Спірні земельні ділянки по пул. Жовтнева, вул. Станіславського право на які має намір відновити позивач, використаються фізичними та юридичними особами па підставі відповідних правоустановлюючих документів, зокрема:

- у зв`язку із передачею водонасосної станції з прибудовами (ВНС) згідно акту приймання-передачі від 01.09,2006р. комунальному підприємству „Ізяславводоканал частину земельної ділянки по вул. Жовтнева, 110 (військове містечко №14 площа земельної ділянки 1,1 га) площею 0,2800 га передано у постійне користування ІСП „Ізяславводоканал на підставі рішення 45 (позачергової) сесії Ізяславської міської ради віл 24.07.2013р. № 2/2. Право постійного користування зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.08.2013р. № запису 2211579, кадастровий номер земельної ділянки 68221 ї 0100:01:007:0120;

- у зв`язку із передачею військовою частиною А-2075 будівлі бувшої комендатури по вул. Жовтнева,25 під жилий будинок громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частина спірної земельної ділянки по АДРЕСА_4 . площа земельної ділянки 4,86 га) площею 0,4586 га передана у їх приватну масність для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства та площею 0,1101га - постійне користування для ведення особистого підсобного господарства на підставі рішень 5 сесії Ізяславської міської ради від 25.12.1998р. На даний час власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,2га, кадастровий номер :01:006:0191, є гр. ОСОБА_1

- у зв`язку із передачею житлового фонду по вул. Станіславського,23-26 (чотири багатоквартирних будинки) та адміністративного будинку по АДРЕСА_2 на баланс комунальному підприємству „Житлосервіс на підставі рішення 14 сесії Ізяславської міської ради від 17.07.2007р до складу об`єкту передачі увійшла земельна ділянка для обслуговування зазначеного нерухомого майна загальною площею 10,53га. Частина площі цієї земельної ділянки, зокрема земельні ділянки, які є предметом спору, по вул.Станіславського під житловими будинками площею 1,12 га, та під адміністративною будівлею КП „Житло сервіс площею 0,66га (військове містечко №16, площа земельної ділянки 4,86 га) знаходиться у користуванні та на балансі КП „Житло сервіс.

Таким чином, на час вирішення спору, частина спірних земельних ділянок по АДРЕСА_5 перебувають у приватній власності фізичної особи та у постійному користуванні юридичних осіб,

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Крім того, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилаючись на недотримання відповідачем ст. ст. 141, 142 Земельного кодексу України про відмову власника та землекористувача від земельної ділянки, просить визнати незаконним та скасувати рішення одинадцятої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007р. яким припинено право користування КЕВ м. Хмельницький земельними ділянками по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га у м. Ізяславі та переведено дані земельні ділянки із категорії земель оборони до категорії земель житлової та громадської забудови.

Зазначеними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу позивача

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України оплата судових витрат покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82, 84, 85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У позові квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького м. Хмельницький

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Кабінету Міністрів України, м. Київ; (третя особа 1) 2. Міністерства оборони України, м. Київ ( третя особа 2) до Ізяславської міської ради Хмельницька область, м. Ізяслав Хмельницької області за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 3. Комунальне підприємство „Житлосервіс м. Ізяслав Хмельницької області; (третя особа 3) 4. Комунальне підприємство „Ізяславводоканал м. Ізяслав Хмельницької області;(третя особа 4) 5. ОСОБА_1 м. Ізяслав Хмельницької області ( третя особа 5) про визнання незаконним та скасування рішення одинадцятої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27 лютого 2007 року "Про припинення права користування земельними ділянками" відмовити.

Повний текст рішення складено 06 березня 2017 року

Суддя Шпак В.О.

Віддрук. 8 прим. :
1 - до справи;
2 - позивачу, квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницького (29000,м.Хмельницький, вул. Ціолковського 3/1);
3 - відповідачу, Ізяславська міська рада (30300, Хмельницька область,м.Ізяслав, вул. Незалежності,43);
4 - третя особа, Кабінет Міністрів України (01008, м.Київ, вул.Грушевського 12/2)
5 - третя особа, Міністерство оборони України (03168, м.Київ, проспект Повітрофлотський,6)
6 - комунальне підприємство „Житлосервіс (м. Ізяслав, вул. Свободи (вул. Станіславського), 2) рекомендованим
7 - комунальне підприємство „Ізяславводоканал (м. Ізяслав, вул. Шевченка, 19) рекомендованим
8 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ) рекомендованим