ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" лютого 2017 р.Справа № 916/3406/16

За позовом: Одеської міської ради;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

про стягнення 303 868,67 грн.

та за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

до відповідача: Одеської міської ради;

про визнання договору недійсним

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом):ОСОБА_3 - довіреність №281/исх-гс від 26.12.2016р.;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_4 - ордер №217464 від 23.12.2016р.;

від третьої особи: Польщіна Т.Л. - довіреність № 01-36/68 від 13.12.2016р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Одеська міська рада звернулася до господарського суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд стягнути з останньої 303 868,67 грн., з яких 243 436,69 грн. основної заборгованості; 13 833,39 грн. пені та 46 598,59 грн. штрафу, а також витрати по сплаті судового збору за подання позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе за договором на резервування (використання) місця розташування об'єкту №271 від 06.04.2015р., в результаті чого у нього виникла заборгованість у розмірі 243 436,69 грн., на яку позивачем на підставі п. 3.6 та п. 3.7 договору було нараховано штраф та пеню у розмірах, що заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.12.2016р. було порушено провадження у справі №916/3406/16 із призначенням до розгляду в засіданні суду 13.01.2017р.

Вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача було залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

В судовому засіданні 13.01.2017р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву (а.с.63-68), згідно якого останній, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що позивач, фактично, примусив його підписати вищевказаний договір.

При цьому відповідач вказує, що укладення такого правочину не передбачено чинним законодавством.

Так, відповідач зазначає, що рішенням Одеської міської ради від 16.04.2015р.№ 6534-VI визнано такими, що втратили чинність рішення вказаної ради № 1396-VI від 19.10.2011р. „Про врегулювання земельних відносин та організації землеустрою у м. Одесі", № 846-VI від 08.07.2011р. „Про затвердження Типового договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту.

Крім того, у поданому відзиві ФОП ОСОБА_1 вказує, що укладений з позивачем вищевказаний договір містить усі суттєві умови, характерні договору оренди землі.

Відтак, вважає, що договір на резервування (використання) місця розташування об'єкту № 271 від 06.04.2015р. є удаваним договором, оскільки його умови цілком співпадають з умовами Типового договору оренди землі, форма якого затверджена постановою КМУ від 03.03.2014р.№ 220.

Відповідач, в якості додаткових обґрунтувань своєї позиції щодо позову, посилаючись на норми чинного законодавства, що регулюють відносини стосовно оренди земельних ділянок, зазначає, що оскільки укладений з позивачем договір №271 від 06.04.2015р. не було зареєстровано, він є таким, що не вчинений, що в свою чергу виключає можливість задоволення позову.

Водночас, в засіданні суду 13.01.2017р. представником третьої особи (Департаменту комунальної власності Одеської міської ради) було надано письмові пояснення по справі (а.с.71-73), згідно яких останній підтримує заявлений Одеською міською радою позов, наполягає на його задоволенні.

Так, зазначає, що правовідносини щодо резервування (використання) місця розташування об'єкту врегульовано Положенням з врегулювання земельних відносин та організації землеустрою у м. Одесі, яке затверджене рішенням ОМР від 19.10.2011р. № 1396- VI, а також рішенням ОМР від 08.07.2014р. № 846-VI „Про затвердження типового договору резервування (використання) місця розташування об'єкту".

Третя особа стверджує, що правочин, стягнення по якому є предметом спору, було укладено на підставі обов'язкових до виконання рішень міської ради, відповідно до яких визначались суттєві умови договору.

Крім того, ДКВ ОМР у поданих поясненнях зазначає, що у договорі у відповідності до норм ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України було погоджено всі необхідні умови.

Відтак, вважає, що договір є укладеним, виходячи із закріпленого статтями 3 та 6 ЦК України принципу свободи договору, у зв'язку із чим його умови є обов'язковими для виконання сторонами в силу вимог ст. 629 ЦК України.

В засіданні суду 13.01.2017р. оголошено перерву до 06.02.2017р.

17.01.2017р. до канцелярії суду від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява (а.с.82-89), згідно якої остання просить суд визнати вищевказаний договір на резервування (використання) місця розташування об'єкту № 271 від 06.04.2015р. недійсним з моменту його укладення.

В обґрунтування вказаного позову, позивач, фактично, посилається на ті ж самі обґрунтування, які відображені у поданому ним до суду відзиві на первісний позов.

По-перше, вказує, що вищевказаний договір має бути визнано недійсним, оскільки він вчинений ФОП ОСОБА_1, яка була введена в оману.

По-друге, зазначає, що в порушення вимог 7.2 вищезгаданого Положення ОМР № 1396- VI від 19.10.2011р. його укладено не з начальником Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, а з першим заступником директора Департаменту комунальної власності.

При цьому ФОП ОСОБА_1 вказує, що Одеською міською радою на час укладення договору не було доведено існування висновку управління архітектури та містобудування ОМР щодо можливості передачі відповідної земельної ділянки.

Позивач за зустрічним позовом, фактично, стверджує і про відсутність на момент укладення правочину відповідного рішення ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

ФОП ОСОБА_1, аргументуючи свою позицію у поданому позові, також стверджує, що укладений між нею та ОМР договір за своєю правовою природою є договором оренди землі, який, на її думку, укладено з порушення норм чинного законодавства, що регулює правовідносини у цій сфері, зокрема, не містить усіх істотних умов, характерних для такого роду правочинів.

Водночас, представником ФОП ОСОБА_1 до суду було подано клопотання про витребування доказів (а.с.100), згідно якого останній просить суд витребувати у Одеської міської ради копію висновку управління архітектури та містобудування ОМР щодо можливості передачі земельної ділянки площею 1 027 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а також рішення ОМР про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, відповідач просить суд витребувати у ради інформаційну довідку з відповіддю на наступні питання та наданням підтверджуючих цю відповідь документів, а саме:

- коли саме та яким органом (чи депутатом) було подано до Одеської міської ради проект рішення ОМР № 6354- VI від 16.04.2015р. про визнання такими, що втратили чинність рішення ОМР від 19.10. 2011р. № 1396- VI та від 08.07.2011р. № 846- VI?

Вказати хто саме розробляв цей проект та деталізувати всю процедуру проходження проектом відповідних стадій від його розроблення (вказати ким він був розроблений, коли саме та за яких причин, передумов, якими органами погоджений та коли саме) до дати прийняття відповідного рішення ОМР № 6354- VI від 16.04.2015р.

- Які саме зміни у законодавстві (вказані у цьому рішенні) стали передумовою для визнання такими, що втратили чинність рішення ОМР від 19.10.2011р. 1396-VI та від 08.07.2011р. № 846- VI, рішення ОМР № 6354- VI від 16.04.2015р.

Ухвалою суду від 19.01.2017р. судом прийнято зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання договору недійсним до спільного розгляду з первісним позовом Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення 303 868,67 грн. із призначенням розгляду в засіданні суду 06.02.2017р.

В судовому засіданні 06.02.2017р. представником Одеської міської ради було надано відзив на зустрічний позов (а.с.116-120), згідно якого остання, заперечуючи проти його задоволення, зазначає, що нею не було введено в оману відповідача при укладенні договору резервування місця розташування. Метою договору, при цьому, був намір щодо врегулювання правовідносин використання майданчику, на якому розташований об'єкт нерухомого майна відповідача та створення правових умов щодо забезпечення процесу реалізації прав на землю.

При цьому зауважує про чинність на момент укладення з відповідачем вищевказаного договору Положення № 1396-VІ, яке підлягало застосуванню до відповідних правовідносин.

Водночас, Одеська міська рада, посилаючись на п. 1.2, п. 7.1 вищевказаного Положення, а також на ч.1 ст. 10, ч. 3 ст. 16 та ч. 1 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування", вказує, що спірний договір було укладено з ФОП ОСОБА_1 з метою сприяння створенню правових умов щодо забезпечення процесу реалізації прав на землю, спрощення процедури оформлення передачі у власність, а також запобігання безкоштовного використання комунального майна та втрат місцевого бюджету.

При цьому рада визнає, що п. 2.1 договору відрізняється від п. 7.5 вищезгаданого Положення № 1396-VІ, у відповідності з яким дія договору на резервування (використання ) місця розташування об'єкту починається з моменту прийняття Одеською міською радою рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і закінчується у момент державної реєстрації документу, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, але не пізніше ніж через 12 місяців з дня укладення договору резервування (використання ) місця розташування об'єкту.

Разом з тим, зауважує, що ані нормами чинного законодавства, ані самим Положенням №1396-VІ не заборонено відступати від типового договору та Положення, що надає можливість сторонам укладати договори резервування (використання ) місця розташування об'єкту, визначаючи окремі умови договору на власний розсуд при дотриманні інтересів сторін.

Крім того, позивач за первісним позовом заперечує проти тверджень позивача за зустрічним позовом щодо того, що спірний договір є удаваним, оскільки йому притаманні усі ознаки, характерні для договору оренди землі.

В обґрунтування такої позиції зазначає, що удаваний правочин характеризується виникненням на його підставі інших правовідносин, ніж ті, що випливають зі змісту правочину, при цьому стверджує, що на підставі спірного договору виникли правовідносини саме щодо резервування об'єкту місця розташування, який відрізняється від договору оренди землі предметом та об'єктом договору.

Між тим, зазначає про наділення місцевих рад достатнім обсягом повноважень, що дає можливість вирішувати питання місцевого значення, які стосуються оренди комунального майна.

В засіданні суду 06.02.2017р. судом частково задоволено вищевказане клопотання ФОП ОСОБА_1 щодо витребування доказів; зобов`язано позивача до наступного судового засідання надати відомості стосовно наявності висновку управління архітектури та містобудування Одеської міської ради про можливість передачі земельної ділянки площею 1 027 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, а також надати копію рішення Одеської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.

Вирішення питання щодо іншої частини клопотання відповідача про витребування доказів судом було залишено відкритим.

Ухвалою суду від 06.02.2017р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на п'ятнадцять днів та з огляду на необхідність додаткового витребування доказів, розгляд справи було відкладено на 15.02.2017р.

В судовому засіданні 15.02.2017р. судом відхилено клопотання відповідача про витребування доказів в частині вимог щодо надання Одеською міською радою інформації та зазначено, що відповідач не позбавлений можливості поставити представнику позивача відповідні під час розгляду справи по суті.

Представник позивача під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, заперечував проти задоволення зустрічного позову.

Представник третьої особи повністю підтримав позицію представника Одеської міської ради.

Представник відповідача заперечував проти задоволення первісного позову, в свою чергу наполягав на задоволенні зустрічного.

В засіданні суду 15.02.2017р., з огляду на необхідність додаткового витребування та дослідження доказів, оголошено перерву до 22.02.2017р.

В судовому засіданні 22.02.2017р., у зв'язку із необхідністю додаткового дослідження доказів, оголошено перерву до 23.02.2017р.

В судове засідання 23.02.2017р. з'явилися представники сторін та представник третьої особи, які в повному обсязі підтримали свої правові позиції, що були викладені ними в попередніх судових засіданнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Приймаючи до уваги презумпцію правомірності правочину згідно до ст. 204 ЦК України, виходячи з того, що обов'язковість виконання правочину напряму пов'язана з його дійсністю, суд вважає за необхідне перш за все надати оцінку по вимогам зустрічного позову.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб-підприємців.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, фізичні особи-підприємці, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 направлені на визнання договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту № 271 від 06.04.2015р. недійсним з моменту його укладення.

При цьому основними підставами визнання недійсним договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту № 271 позивач за зустрічним позовом вказує на те, що при його укладенні ФОП ОСОБА_1 було введено в оману, оскільки її не було повідомлено про суттєві факти, за умови обізнаності яких, договір з її сторони укладено не було б.

Крім того, однією із підстав заявлених вимог позивач вказує і на те, що спірний договір є удаваним, оскільки за своєю правовою природою містить усі ознаки, характерні договору оренди землі.

При цьому стверджує, що вказаний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, з огляду на те, що знаходження на спірній земельній ділянці належних позивачу на праві власності будівель та споруд виключає можливість надання цієї земельної ділянки у користування третім особам, з урахуванням чого відсутня і необхідність у резервуванні такої земельної ділянки.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 наполягає на тому, що договір на резервування (використання) місця розташування об'єкту не відповідає вимогам Положення з регулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі, затвердженого рішенням ОМР від 19.10.2011р. № 1396-VІ, яке діяло на момент укладення договору.

Так, позивач за зустрічним позовом вказує на те, що спірний договір було підписано директором Департаменту комунальної власності ОМР, а не начальником Одеського міського управління земельних ресурсів ОМР, як це передбачено вищевказаним Положенням, а також зауважує про відсутність на момент його укладання відповідного висновку управління архітектури та містобудування ОМР щодо можливості передачі відповідної земельної ділянки ФОП ОСОБА_1, а також рішення ради про надання дозволу на відповідну розробку проекту землеустрою.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як свідчать матеріали справи, 06.04.2015р. між Одеською міською радою (Власник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Місцевикористовувач) було укладено договір на резервування (використання) місця розташування об'єкту № 271 (а.с.17-20), згідно п.1.1 якого Власник надає, а Місцевикористовувач приймає в строкове платне користування місце розташування об'єкту, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Об'єкт розташований на земельній ділянці загальною площею 1 027 кв.м. (п. 1.2 договору ).

Згідно п. 1.3 договору, на земельній ділянці знаходиться кафе-бар з офісними приміщеннями.

Приписами п. 2.1 сторони погодили, що дія договору починається з моменту його укладення та реєстрації в Одеському міському управлінні земельних ресурсів Одеської міської ради і закінчується у момент державної реєстрації договору оренди земельної ділянки або права власності на земельну ділянку відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 3.1 та п. 3.2 договору, плата за місце розташування об'єкту вноситься Місцевикористовувачем виключно у грошовій формі. Плата за цим договором нараховується у розмірі 5 % від розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 128 664,17 грн. на рік з урахуванням індексації за 2014р.

Плата вноситься Місцевикористовувачем рівними частками щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного місяця на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, що відкритий для виконання бюджету м. Одеси за кодом бюджетної класифікації 18010900 за реквізитами: Банк - ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, , одержувач коштів - УДКС у м. Одеса, місцевий бюджет Київського району рахунок №0005, призначення платежу „Плата за резервування".

Плата за резервування (використання) місця розташування об'єкту підлягає індексації згідно із щорічною індексацією нормативної грошової оцінки землі. (п.3.4 договору).

Цільове призначення місця розташування об'єкту - для експлуатації та обслуговування кафе-бару з офісними приміщеннями (п. 4.1 договору).

Пунктом 3.6 договору встановлено, що у разі невнесення плати за резервування (використання) місця розташування об'єкту у строки, визначені цим договором, нараховується пеня на суму боргу із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення боргу.

Згідно п. 3.7 договору, при затримці плати за договором на резервування (використання) місця розташування об'єкту до 30 календарних днів, нараховується штраф у розмірі 10 відсотків суми непогашеного боргу, більше 30 календарних днів - у розмірі 20 відсотків непогашеного боргу.

Згідно п. 4.2 місце розташування об'єкту передається виключно для експлуатації та обслуговування кафе-бару з офісними приміщеннями у 3-денний термін з моменту початку дії цього договору, визначеного п. 2.1 цього договору, за актом приймання-передачі.

Відповідно до п.п.7.1.1 та пп. 7.1.4 п. 7 договору Власник має право, зокрема, вимагати своєчасного внесення плати, оплати штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання умов договору.

За умовами п.п.7.4.1 п. 7.4 договору Місцевикористовувач зобов'язаний здійснювати належним чином плату за резервування (використання) місця розташування об'єкту, передбаченому п. 3.2. цього договору.

У відповідності до п. 9.1. договору за невиконання або неналежне виконання договори сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту, визначеному у п.2.1 договору та реєстрації в Департаменті комунальної власності Одеської міської ради.

Договір зареєстрований в Департаменті комунальної власності Одеської міської ради того ж дня (06.04.2015р.) за №271.

Вищевказане місце користування, що визначене предметом оспорюваного договору, в день його укладення, 06.04.2015р. було передано Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, що підтверджується відповідним актом прийому -передачі такого місця (а.с.21).

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом, оспорюваний договір було укладено саме на підставі заяви ФОП ОСОБА_1 датованої 26.03.2015р. (а.с.150).

Відтак, судом не приймаються доводи ФОП ОСОБА_1 щодо введення її в оману при укладенні договору, оскільки повністю спростовуються вищевказаною заявою, яка, фактично, свідчить про наявність волевиявлення позивача та бажання останнього укласти оспорюваний договір.

Щодо тверджень позивача за зустрічним позовом стосовно підписання спірного договору директором Департаменту комунальної власності ОМР, а не начальником Одеського міського управління земельних ресурсів ОМР, суд зазначає, що останнє знаходиться у складі Департаменту комунальної власності ОМР, що в свою чергу свідчить про не доведення ФОП ОСОБА_1 відсутності необхідного обсягу повноважень для підписання договору саме вищевказаним Департаментом.

Стосовно посилань позивача щодо того, що спірний договір є удаваним, оскільки за своєю правовою природою містить ознаки, характерні договору оренди землі, також не може бути прийнято судом до уваги, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, оспорюваний договір укладено на підставі рішення Одеської міської ради від 08.07.2011р. №846-VI «Про затвердження Типового договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту (а.с.52-55), яке було чинним на момент укладення договору (06.04.2015р.)

Вказаним рішенням затверджено типовий договір резервування (використання) місця розташування об'єкту; уповноважено Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради на укладання договорів резервування (використання) місця розташування об'єкту; доручено Одеському міському управлінню земельних ресурсів Одеської міської ради укладати договори на резервування (використання) місця розташування об'єкту на підставі документів, необхідних для підготовки проекту рішення Одеської міської ради про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою; доручено Одеському міському управлінню земельних ресурсів Одеської міської ради довести до відома суб'єктів, яким надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду або технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою про прийняття цього рішення; зобов'язано Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради здійснювати розрахунок плати за договором резервування (використання) місця розташування об'єкту відповідно до «Технічної документації нормативної грошової оцінки земель міста Одеси», затвердженої рішенням Одеської міської ради від 28.12.2010р. №41-VI у розмірі 5-ти відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Водночас, рішенням Одеської міської ради від 19.10.2011р. №1396-VI «Про врегулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі», яке також було чинним на момент укладення оспорюваного договору, з метою встановлення єдиного механізму набуття та реалізації прав на земельні ділянки та території міста Одеси затверджено Положення з регулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі (а.с.38-50).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2., 1.3 вказаного Положення, останнє розроблено відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про землеустрій», «Про оренду землі», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про оцінку земель», «Про державну експертизу землевпорядної документації», «Про розмежування земель державної та комунальної власності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», «Про Державний земельний кадастр» тощо, постанов Кабінету Міністрів України, рішень Одеської міської ради її виконавчого комітету та розпоряджень міського голови.

Метою Положення є створення правових умов щодо забезпечення процесу реалізації прав на землю, спрощення процедури оформлення передачі у власність, надання у користування земельних ділянок громадянам та юридичним особам, організації землеустрою у місті Одесі, забезпечення доступності та гласності процедури реалізації громадянами та юридичними особами своїх прав в області земельних правовідносин, а також упорядкування земельних правовідносин у місті Одесі.

Положення регулює процедуру надання, передачі у власність або користування та продажу земельних ділянок юридичним, фізичним особам та громадянам, укладання договорів резервування (використання) місця розташування об'єктів.

Згідно з п.7.1 Положення, резервування (використання) місця розташування об'єкту - строкове, платне користування суб'єктом господарювання місцем розташування об'єкту на період виготовлення документації із землеустрою та реєстрації відповідного права власності (користування) земельною ділянкою.

Резервування місця розташування об'єкту здійснюється шляхом укладення договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту між суб'єктом господарювання, зацікавленим у набутті права на земельну ділянку та Одеською міською радою, в особі начальника Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради після отримання висновку управління архітектури та містобудування Одеської міської ради про можливість передачі земельної ділянки. (п.7.2 Положення).

Зацікавлена особа (далі - «Місцевикористовувач») звертається до Управління з письмовим клопотанням (заявою) щодо укладення договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту. На підставі заяви «Місцевикористовувача», технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виготовленої на замовлення «Місцевикористовувача» ліцензованою землевпорядною організацією, висновку управління архітектури та містобудування Одеської міської ради щодо можливості передачі земельної ділянки, планових матеріалів відділ земельного кадастру Управління готує договір на резервування (використання) місця розташування об'єкту. Після підписання договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту сторонами він підлягає реєстрації у книзі реєстрації договорів відділом земельного кадастру Управління (п.7.3 Положення).

У пункті 4 оглядового листа Вищого господарського суду України від 30.11.2007р. №01-8/918 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з орендою земельних ділянок" визначено, що лише рішення уповноваженого державного виконавчого органу чи органу місцевого самоврядування є підставою набуття фізичними і юридичними особами права користування земельними ділянками, що знаходяться у державній або у комунальній власності. Укладення між позивачем та міською радою договору резервування земельної ділянки та його умови в будь-якому разі не повинні суперечити та не змінюють вимог законодавства щодо порядку надання земельних ділянок в оренду, зокрема, щодо обов'язковості прийняття радою відповідного рішення.

Проаналізувавши вищевикладене, суд доходить до висновку, що договір на резервування (використання) місця розташування (використання) об'єкту не є тотожним договору оренди земельної ділянки, оскільки договори резервування укладаються з метою впорядкування земельних правовідносин, недопущення безкоштовного використання земельних ділянок та запобігання втрат місцевого бюджету від несплати за землю особами, що використовують її без оформлення у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів.

Тобто, на підставі договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту від 06.04.2015р. №271 між Одеською міської радою та ФОП ОСОБА_1 не виникли орендні правовідносин в порядку, передбаченому ст. 124 Земельного кодексу України, а відтак твердження відповідача щодо того, що вказаний договір є удаваним, є хибними та судом до уваги не приймаються.

Зазначена правова позиція цілком підтверджується також практикою Вищого господарського суду України, зокрема у справі №916/3346/15.

Разом з тим, суд вважає слушними в певній частині доводи позивача щодо невідповідності договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту вимогам Положення з регулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі, затвердженого рішенням ОМР від 19.10.2011р. № 1396-VІ, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Суд вказує при цьому, що на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку (п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 N 11).

Згідно до ст.ст.140, 144 Конституції України територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Крім того, слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 73 Закону України „Про місцеве самоврядування", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Як вже було встановлено судом, Одеською міською радою рішенням від 19.10.2011р. за №1396-VI було прийнято Положення «Про врегулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі» (а.с.39-45), на підставі якого і було укладено договір, визнання недійсним якого є предметом спору за зустрічним позовом.

При цьому суд наголошує, що з огляду на вищенаведені норми закону перш за все саме на Одеську міську раду покладено обов'язок дотримання положень прийнятого нею рішення.

Як вбачається з вказаного рішення, згідно п. 7.5 Положення №1396-VI дія договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту починається з моменту прийняття Одеською міською радою рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і закінчується у момент державної реєстрації документів, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, але не пізніше ніж через 12 місяців з дня укладення договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту.

Разом з тим, пунктом 2.1 спірного договору обумовлено, що дія договору починається з моменту його укладення та реєстрації в Одеському міському управлінні земельних ресурсів Одеської міської ради і закінчується у момент державної реєстрації договору оренди земельної ділянки або права власності на земельну ділянку відповідно до законодавства України.

При цьому, виходячи зі змісту та направленості самого положення в цій частині, резервування (використання) місця розташування об'єкту - строкове, платне користування суб'єктом господарювання місцем розташування об'єкту на період виготовлення документації із землеустрою та реєстрації відповідного права власності (користування) земельною ділянкою (п.7.1 Положення). Натомість виготовлення документів із землеустрою може, у відповідності до спеціальних норм законодавства, мати місце виключно після прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Таким чином, суд вважає, що зміст п. 2.1 договору щодо періоду дії договору суперечить змісту самого Положення, затвердженого рішенням ОМР від 19.10.2011р. за №1396-VI, у зв'язку з чим доходить висновку про визнання його недійсним.

За таких обставин, зустрічний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню в частині визнання недійсним п. 2.1 договору №271 від 6.04.2015р.

При цьому згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

При цьому, оскільки період дії договору безпосередньо закріплено у п. 7.5 Положення «Про врегулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі», затвердженого рішенням ради від 19.10.2011р. №1396-VI, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, суд, з урахуванням вищенаведених висновків стосовно дійсності договору в цілому та щодо його направленості на врегулювання земельних правовідносин, вважає за можливе та доцільне самостійно розрахувати плату за резервування в порядку, передбаченому Положенням, тобто з моменту надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який, як було встановлено судом, було надано Одеською міською радою 03.02.2016р., згідно рішення № 386-VІІ (а.с.135), та до спливу 12 місяців з дати укладення договору (6.04.2016р.)

З урахуванням викладеного, за розрахунком суду, плата за резервування використання місця розташування об'єкту становить 32 230,45 грн. (14305,02 грн. за лютий, 15364,65 грн. за березень та 2560,78 грн. за квітень 2016р.).

Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 13 833,39 грн., суд вказує наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

За змістом п. 3.6. договору у разі невнесення плати за резервування (використання) місця розташування об'єкту у строки визначені цим договором нараховується пеня на суму боргу із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення боргу (без зазначення за кожен день прострочення).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Проте, у п. 3.6. договору, визначено, що розмір пені обчислюється із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Однак вказане суперечить приписами чинного законодавства, оскільки розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Крім того, слова "за кожен день прострочення" відсутні, у зв'язку з чим суд доходить до висновку про відсутність такої умови договору як нарахування пені, а тому вимога про її стягнення в сумі 13 833,39 грн. є безпідставною.

Доречи аналогічна позиція була сформульована у постановах апеляційної та касаційної інстанції у справі № 916/3346/15.

Щодо вимог позивача про стягнення штрафу у сумі 46 598,59 грн., суд вказує на таке.

Як вже було зазначено вище, п. 3.7 договору сторони встановили, що при затримці плати за договором на резервування (використання) місця розташування об'єкту до 30 календарних днів, нараховується штраф у розмірі 10 відсотків суми непогашеного боргу, більше 30 календарних днів - у розмірі 20 відсотків непогашеного боргу.

З урахуванням того, що умовами договору передбачено нарахування штрафу та обчислення його розміру не суперечить чинному законодавству, суд вважає, що вірним його розміром, з урахуванням встановлення суми основної заборгованості у розмірі 32 230,45 грн. та непогашення заборгованості понад 30 календарних днів, є сума 6 446,09 грн.

Щодо вимог про стягнення 3 % річних у сумі 4 459,85 грн., суд зазначає наступне.

Згідно частини статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3 % річних (а.с.24), встановив часткову неправильність їх нарахування, що пов'язано з невірним визначенням суми основної заборгованості, а також частково невірним визначенням періоду їх нарахування, з урахуванням приписів п. 3.4 договору, у зв'язку із чим судом за допомогою системи „Ліга-Закон", зроблено власний розрахунок 3% річних, згідно з яким загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню в межах заявленого позову становить 514,80 грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
14305.0230.03.2016 - 31.10.20162163 %253.27
15364.6503.05.2016 - 31.10.20161823 %229.21
2560.7831.05.2016 - 31.10.20161543 %32.32
514.80

Водночас, суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат (а.с.23), встановив ідентичні помилки, що були здійснені позивачем і при розрахунку 3 % річних, у зв'язку із чим судом за допомогою системи „Ліга-Закон", зроблено власний розрахунок інфляційних втрат, згідно з яким загальна їх сума що підлягає стягненню в межах заявленого позову становить 1 849,05 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
30.03.2016 - 31.10.201614305.021.0781111.8115416.83
03.05.2016 - 31.10.201615364.651.041634.2015998.85
31.05.2016 - 31.10.20162560.781.040103.042663.81
1 849.05

Враховуючи часткове задоволення судом, як первісного так і зустрічного позову, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44,49,60,82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Одеської міської ради задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) (банк - ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, , одержувач коштів - УДКС у м. Одеса, місцевий бюджет Київського району рахунок №0005) суму основного боргу у розмірі 32 230 /тридцять дві тисячі двісті тридцять/ грн. 45 коп.; штраф у розмірі 6 446 /шість тисяч чотириста сорок шість/ грн. 09 коп.; 3 % річних у сумі 514 /п'ятсот чотирнадцять/ грн. 80 коп.; інфляційні втрати у сумі 1 849 /одна тисяча вісімсот сорок дев'ять/ грн. 05 коп. та 615 /шістсот п'ятнадцять/ грн. 79 коп. судового збору.

3. В решті первісних позовних вимог відмовити.

4. Зустрічний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

5. Визнати недійсним п.2.1 договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту № 271 від 06.04.2015р., укладеного між Одеською міською радою (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

6. В решті зустрічних позовних вимог відмовити.

7. Стягнути з Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 800 /вісімсот/ грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28 лютого 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська