РІШЕННЯ

28.02.2017Справа №910/22763/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/22763/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ,

до житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-26», м. Київ,

про стягнення 480 338,18 грн.,

за участю представників:

позивача - Кирищук В.П. (довіреність від 17.10.2016 № 91/2016/10/17-19);

відповідача - Мамаєв Д.Ю. (довіреність від 23.01.2017 № б/н);

вільні слухачі - ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_1); ОСОБА_4 (посвідчення водія НОМЕР_2).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-26» (далі - Кооператив) про стягнення: 481 337,82 грн. основного боргу, яка виникла у зв'язку із невиконанням вимог угоди від 28.05.2015 № 1510468-05/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.1999 № 510468 (далі - Угода); 7 220,07 грн. втрат від інфляції; 1 780,29 грн. 3 % річних, а всього 490 338,18 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2016 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 24.01.2017.

16.01.2017 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 розгляд справи було відкладено на 07.02.2017.

07.02.2017 відповідач подав суду заперечення на позовну заяву, в яких просив у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на таке:

- відповідно до справи № 52/133, яка зупинена та остаточного рішення не прийнято, розглядалось питання використання тарифів, які не повинні використовуватись для надання послуг населенню, тому неможливо врахувати зазначену заборгованість як таку, що підлягає до стягнення та розгляду як структура заборгованості;

- відповідач має право фактично реструктуризувати залишок заборгованості відповідно до норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон) як споживач побутовий, що тільки передавав тепло населенню та не був надавачем послуг.

07.02.2017 позивач подав суду пояснення, в яких вказав таке: відповідач належним чином Угоду не виконує; Закон не зобов'язує Товариство укладати з Кооперативом будь-які угоди чи здійснювати прощення боргу.

07.02.2017 позивач подав суду заяву про зменшення позовних вимог, враховуючи оплату відповідачем 10 000 грн. та просив суд стягнути: 471 337,82 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію; 7 220,07 грн. втрат від інфляції; 1 780,29 грн. 3 % річних, а всього 480 338,18 грн.

Суд прийняв до розгляду заяву про зменшення позовних вимог як таку, що відповідає вимогам статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

В судовому засіданні 07.02.2017 було оголошено перерву до 28.02.2017 відповідно до статті 77 ГПК України.

23.02.2017 позивач подав суду додаткові пояснення, в яких вказав, зокрема таке: відповідач не є «побутовим споживачем» та має заборгованість за поточні розрахунки за спожиту теплову енергію; останні поточні нарахування були здійснені у березні 2015 року, що охоплено Угодою, інших нарахувань по договору позивач не здійснював.

Представник позивача у судовому засіданні 28.02.2017 позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити; надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.02.2017 надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

У судовому засіданні 28.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.05.2015 Товариством (енергопостачальна організація) та Кооперативом (споживач) було укладено Угоду, за умовами якої:

- споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за договором від 01.11.1999 № 510468 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір) станом на 01.05.2015 загальною сумою 996 485,20 грн. з ПДВ, з яких:

основний борг сумою 379 477,73 грн., що виник станом на 01.02.2009, згідно провадження у справі № 52/133 Господарського суду міста Києва, яке зупинено;

заборгованість сумою 617 007,47 грн., що виникла за період з 01.03.2013 по 01.05.2015 (пункт 1 Угоди);

- споживач зобов'язується сплатити зазначені у пункті 1.2 Угоди суми протягом червня 2015 - травня 2016 року щомісячними платежами згідно з додатком 1 Угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з Договором за такими реквізитами: рахунок № 01 для тарифної групи «населення»; код 00131305; МФО 322669; банк Філія Головного управління по м. Києву та Київській області ВАТ «Державний щадний банк України»; одержувач ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (пункт 2 Угоди);

- споживач разом із сплатою суми, зазначеної у пункті 1.2 Угоди, зобов'язується у повному обсязі оплачувати поточне споживання згідно з договором на постачання теплової енергії у гарячій воді (пункт 3 Угоди);

- при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у пункті 1.2 Угоди, споживач обов'язується посилатися в реквізитах «призначення платежу» платіжного документа на Угоду та зазначати № договору, за яким здійснює оплата боргу. За відсутності чіткого формулювання призначення платежу отримані енергопостачальною організацією кошти зараховуються в першу чергу як оплата поточного споживання енергії, а залишок коштів (за наявності) - на виконання Угоди (пункт 4 Угоди);

- у разі порушення споживачем умов Угоди (невиконання або неналежне виконання) вона може бути розірвана в односторонньому порядку за заявою енергопостачальної організації. При цьому умова Угоди щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та енергопостачальна організація набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу. У такому разі Угода вважається розірваною через один місяць після письмового повідомлення енергопостачальною організацією про це споживача (пункт 5 Угоди);

- Угода є невід'ємною частиною Договору (пункт 6 Угоди);

- представники сторін однаково розуміють значення і умови Угоди, вчиненої на основі вільного їх волевиявлення, та її правові наслідки (пункт 7 Угоди).

Угоду підписано уповноваженими особами, а саме: від позивача директором СВП «Київські теплові мережі» Товариства Глушаком Є.М., який діяв на підставі довіреності від 02.02.2015 № 91/2015/02/02-13, та від відповідача головою правління Карбовською Н.М, яка діяла на підставі статуту, та скріплено печатками.

Угода у встановленому порядку не оспорена, не визнана недійсною, не розірвана.

Таким чином, Угода є дійсною, укладеною належним чином та є обов'язковою для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Угодою у сумі 471 337,82 грн., 1 780,29 грн. 3 % річних і 7 220,07 грн. втрат від інфляції, посилаючись на неналежне виконання Кооперативом умов Угоди.

Так, за графіком погашення заборгованості Кооперативу (додаток № 1 до Угоди) відповідач зобов'язався протягом червня 2015 року - травня 2016 сплачувати до 25 числа кожного місяця по 51 417,29 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечував посилаючись на приписи Закону.

03.11.2016 Верховною Радою України було прийнято Закон, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 Закону заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість):

кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Таким чином, заборгованість, яка виникла на підставі Договору та, яка стала предметом Угоди, є заборгованістю у розумінні статті 1 Закону.

Процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості (стаття 1 Закону).

Відповідно до статті 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною дев'ятою статті 5 Закону передбачено, що за зверненнями побутових споживачів теплопостачальні та теплогенеруючі організації, які уклали договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, зобов'язані укласти з такими споживачами договори про реструктуризацію заборгованості побутових споживачів станом на 1 липня 2016 року за умови здійснення ними поточних розрахунків за відповідні спожиті послуги. Умови реструктуризації заборгованості побутових споживачів згідно з такими договорами не можуть бути гіршими, ніж умови реструктуризації заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, передбачені укладеними ними договорами.

Суд зобов'язував сторони подати суду документальне підтвердження виконання вказаної статті Закону.

Із пояснень позивача вбачається, що на його думку, відповідач не є побутовим споживачем, а Угодою остаточні поточні нарахування були здійснені у березні 2015 року.

Вказані доводи документально не підтверджені; Товариство не пояснило статус Кооперативу у правовідносинах, які виникли на підставі Договору та обґрунтованих заперечень щодо необхідності виконання статті 5 Закону не подало.

Слід звернути увагу, що Закон є обов'язковим для виконання і частина дев'ята статті 5 Закону чітко передбачає обов'язок із реструктуризації заборгованості, у тому числі, яка виникла на підстав Договору та була предметом Угоди.

Інші доводи позивача, викладені ним у позові та поясненнях, суд вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства України, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 07.03.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук