ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа № 922/3733/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А.

за участю секретаря судового засідання Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №406Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року по справі №922/3733/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка;

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 20 грудня 2015 року по справі (суддя Жельне С.Ч.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" заборгованість по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00006879 від 13 березня 2013 року в розмірі 10816,90 грн, пеню в розмірі 541,66 грн, 3% річних у розмірі 512,17 грн, інфляційні витрати в розмірі 2518,02 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 215,83 грн.

Позивач з рішенням суду в частині відмови у стягненні з відповідача плати за фактичний час користування обєктом лізингу в сумі 9802,02 грн., збитків у розмірі 93288,72 грн. не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій зазначає, що вважає рішення в цій частині незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи. У звязку з чим просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача плати за фактичний час користування обєктом лізингу в сумі 9802,02 грн, збитків у розмірі 93288,72 грн, прийняти нове, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" плату за фактичний час користування обєктом лізингу в сумі 9802,02 грн., збитки у розмірі 93288,72 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06 лютого 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

01 березня 2017 року повторним автоматичним розподілом справи, у звязку з відпусткою судді Ільїна О.В., для розгляду справи було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А.

У судове засідання, яке відбулось 02 березня 2017 року, представники сторін не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про отримання поштового відправлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (Том 1, а.с. 217) та повернутою на адресу суду копією ухвали з поштовим відправлення у зв'язку з закінченням терміну зберігання (Том 1, а.с.218-221).

З довідки ф. 20 наявної на поштовому конверті вбачається, що причина повернення за зворотною адресою копії ухвали суду є закінченням встановленого терміну зберігання.

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінченням строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, який в межах пункту 3.9.1 постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначив, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка сторін не була визнана обов'язковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

13 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОСТМАН" (відповідач, лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00006879 (Том 1, а.с.135), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, шасі №WV1ZZZ2KZDX056417, двигун № НОМЕР_1 (далі - "Об'єкт лізингу"), а відповідач зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів , що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 19 164,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент у гривні в сумі 5 749,20 доларів США.

Відповідно до п. 6.5 додатку до договору "Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу" (далі - "Умови лізингу", Том 1, а.с. 27), щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений позивачем, не пізніше дати, вказаної у Плані відшкодування.

У Плані відшкодування відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких (якої) узгоджений сторонами (п. 6.4 Умов лізингу).

За твердженням позивача, у зв'язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" своїх зобов'язань за договором останньому було надіслано вимогу за вих.№00006879 від 05 травня 2015 року про сплату заборгованості за Договором, повернення Об'єта лізингу та повідомлення про відмову від Договору.

Згідно до Акту державного виконавця від 05 серпня 2015 року (Том 1, а.с.53) в примусовому порядку державним виконавцем Борисюком Р.А. було вилучено у Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, шасі №WV1ZZZ2KZDX056417 та передано стягувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором про фінансовий лізинг №00006879 Товариство з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна звернулось з позовом про стягнення останнього заборгованості по сплаті лізингових платежів в розмірі 10 816,90 грн., збитків в розмірі 93 288,72 грн., пені в розмірі 541,66 грн., 3% річних в розмірі 512,17 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2518,02 грн.

Суд першої інстанції з огляду на відсутність доказів оплати лізингових платежів в розмірі 10 816,90 грн. задовольнив позовні вимоги в даній частині в повному обсязі. Одночасно суд зазначив на правомірності розрахунку суми пені в розмірі 541,66 грн., 3% річних в розмірі 512,17 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2518,02 грн., у звязку з чим визначив правомірність стягнення даних сум. Між тим господарський суд Харківської області наголосив на безпідставності заявлення до стягнення збитків в розмірі 93 288,72 грн., оскільки: 1)після розірвання договору у позивача відсутні будь-які підстави вимагати сплати лізингових платежів, що залишились несплаченими відповідно до Плану відшкодування: 2) позивачем не надано суду доказів того, що витрати у сумі 6 000,00 грн. були здійснені за отримання саме адвокатських послуг (адвоката, адвокатського об'єднання, фірми, тощо).

Не погоджуючись з даною позицією суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" наголошує в апеляційній скарзі на неправомірній відмові суду першої інстанції у стягненні плати за фактичний час користування обєктом лізингу в сумі 9802,02 грн.та збитків у розмірі 93288,72 грн. За твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" у звязку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" умов договору в частині повернення обєкту лізингу лізингодавець був змушений залучити третіх осіб для вилучення транспортного засобу у відповідача (отримання юридичних послуг у ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі") та здійснення дії з його зберігання (отримання послуг зберігання від ТОВ "Автосоюз"). При цьому позивач вказує на понесення витрат, у звязку з необхідністю звернення до спеціалізованої організації ТОВ "Юридична фірма Вернер і партнери" з метою отримання послуг з юридичного консультування, підготовці позовної заяви, представництва інтересів позивача в суді.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 13 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОСТМАН" (відповідач, лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00006879 (Том 1, а.с.135), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, шасі №WV1ZZZ2KZDX056417, двигун № НОМЕР_1 (далі - "Об'єкт лізингу"), а відповідач зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів , що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 19 164,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент у гривні в сумі 5 749,20 доларів США.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом 1 статті 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізиноодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Факт передачі обєкту лізингу не спростовано відповідачем.

Частиною 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено обов'язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі.

За приписами статті 16 вказаного Закону, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором; лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

У відповідності до п. 6.5 додатку до договору "Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу" (далі - "Умови лізингу", Том 1 а.с. 27), щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений позивачем, не пізніше дати, вказаної у Плані відшкодування.

У Плані відшкодування відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких (якої) узгоджений сторонами (п. 6.4 Умов лізингу).

Позивач зазначає, що з січня 2014 року відповідач почав порушувати терміни сплати щомісячних Лізингових платежів, а з лютого 2015 року взагалі перестав виконувати свої зобов'язання за Договором.

Відповідно до п. 8.3.1 Умов Договору, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу більш ніж 10 робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови нездійснення оплати, договір підлягає розірванню відповідно до п. 12.6.1 Сторони домовились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим договором.

З огляду на вищенаведене, направлення позивачем вимог про сплату лізингових платежів слід розуміти, як подовження строку виконання зобов'язання.

Позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором були надіслані наступні нагадування:

-перше нагадування про несплату лізингового платежу від 03 квітня 2015 року;

-друге нагадування про несплату лізингового платежу від 20 квітня 2015 року;

-третє нагадування про несплату лізингових платежів від 05 травня 2015 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором були надіслано вимогу за вих.№00006879 від 05 травня 2015 року про сплату заборгованості за Договором, повернення Об'єта лізингу та повідомлення про відмову від Договору. (Том 1, а.с.45)

Відповідно до п. 8.3.2 Умов лізингу, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір і витребувати об'єкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно з п. 12.6.1 Умов лізингу, позивач має право в односторонньому порядку розірвати договір та повернути Об'єкт лізингу у разі, якщо відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

За змістом п. 12.7 Умов лізингу, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору, визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі.

У відповідно до п. 12.9 Умов лізингу, у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобов'язався повернути Об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення. Крім того, відповідно до вимоги відповідачу встановлено обов'язок погасити заборгованість протягом 3 (трьох) днів з дня отримання вимоги.

Контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.(пункт 12.13)

Таким чином, враховуючи умови договору, погоджені сторонами, відповідач був належним чином повідомлений про припинення договору та вимогу позивача сплатити заборгованість та повернути Об'єкт лізингу. Отже датою розірвання договору є 23 травня 2015 року.

Позивач зазначає, що, станом на час розгляду справи, відповідач заборгованість у сумі 10 816,90 грн. (несплата щомісячного лізиногового платежу за період з лютого 2015 року по квітень 2015 року) належним чином не сплатив.

Оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості, останній визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором лізингу.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до статті 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 10 816,90 грн. заборгованості за період з лютого 2015 по квітень 2015 року.

Одночасно колегія суддів погоджується з висновком суду в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат та зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з п. 8.2.1 Умов лізингу, у випадку прострочення платежів за договором до відповідача застосовуються наступні санкції:

-пеня у розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати Платежу;

-штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем: еквівалент 15 дол. США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу (п.8.2.2 Договору);

Беручи до уваги невиконання відповідачем умов договору щодо сплати лізингових платежів, перевіривши нарахування пені позивачем, колегія суддів визнає вимогу про стягнення з відповідача пені такою, що підлягає задоволенню в сумі 541,66 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд апеляційної інстанції визнає вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних такими, що підлягають повному задоволенню в сумах 2518,02 грн. та 512,17 грн., відповідно.

Правомірним є також висновок місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні збитків в розмірі 93 288,72 грн. з огляду на наступне.

Звертаючись з позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" просить суд стягнути з відповідача 93 288,72 грн. збитків, що складаються з:

-37580,36 грн. - відшкодування послуг у зв'язку із відновленням порушеного права як власника О'бєкту лізингу;

-55708,36 грн. - збитки згідно пункту 12.9. Контракту (упущена вигода).

-6000,00 грн. - відшкодування послуг спеціалізованої організації ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери" з юридичного консультування, підготовці позовної заяви, представництва інтересів позивача в суді

Приписами статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин (зокрема, відшкодування заподіяних збитків) є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Також положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків, а за частинами 1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Правомірність стягнення з відповідача 37580,36 грн. аргументована Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" необхідністю залучення третіх осіб для вилучення транспортного засобу у відповідача (отримання юридичних послуг у ТОВ "Юридична компанія "Трепл Сі"), здійснення дії з його зберігання (отримання послуг зберігання від ТОВ "Автосоюз") та звернення до спеціалізованої організації ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери" задля отримання послуг з юридичного консультування, підготовці позовної заяви, представництва інтересів позивача в суді

Як було встановлено судом вище, з огляду на невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" зобовязань в частині виплати лізингових платежів договір є розірваним з 23 травня 2015 року. Втім, як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось з боку відповідача, Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" не було здійснено самостійне повернення обєкта лізингу.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що 22 червня 2015 року (Том 1, а.с.49) на підставі виконавчого напису нотаріуса №866 було зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю "Постман" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, шасі №WV1ZZZ2KZDX056417.

26 червня 2016 року Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса №866.

Згідно до інформації, викладеної в Акті державного виконавця від 05 серпня 2015 року (Том 1, а.с.53), державним виконавцем Борисюком Р.А. було вилучено у Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, шасі №WV1ZZZ2KZDX056417 та передано стягувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".

За твердженням позивача, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" та ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" було укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року з метою отримання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, подання заяви та супроводження виконавчого провадження, супроводження процесу вилучення обєкта лізингу. Виплачена ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" сума гонорару за надані послуги (з врахуванням ПДВ) визначається позивачем як сума збитків, яка підлягає відшкодування з боку лізингоодержувача.

У відповідності до пункту 13.5 договору, лізингоодержувач повинен відшкодувати будь-які витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" у звязку з вилученням (поверненням) обєкта лізингу, у тому числі витрати, повязані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги повязані з вилученням обєкта лізингу.

Однак в даному випадку матеріалами справи підтверджується надання послуг, повязаних з вилученням обєкта лізингу, як того передбачають приписи пункту 13.5 договору, державним виконавцем ВДВС України в порядку ЗУ "Про виконавче провадження".

Колегія суддів звертає увагу на відсутність в матеріалах справи безпосереднього договору про надання юридично консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, як можливості дослідження кола обовязків та повноважень ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі".

Акти наданих послуг №227 від 22 червня 2015 року (Том 1, а.с.60-61), №348 від 07 серпня 2015 року (Том 1, а.с.64) не містять інформацію з приводу переліку дій, проведених ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі", спрямованих на вилучення обєкта лізингу.

В той же час, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується реалізація процедури вилучення обєкта лізингу у Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" саме державною виконавчою службою Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (Том 1, а.с.51-53) на підставі виконавчого напису нотаріуса №866, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".

Актом державного виконавця від 05 серпня 2015 року (Том 1, а.с.53) підтверджується вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" транспортного засобу типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, державним виконавцем Борисюком Р.А. за участю саме представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".

Відтак, матеріалами справи не підтверджується проведення ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" будь-яких дій, як повязаних з безпосереднім вилученням обєкта лізингу, так і реалізацію послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, подання заяви та супроводження виконавчого провадження, супроводження процесу вилучення обєкта лізингу, що унеможливлює відшкодування виплаченої їм суми гонорару в порядку пункту 13.5 договору.

Не погоджується колегія суддів з визначенням виплаченої позивачем ТОВ "Автосоюз" суми за надання послуг зі зберігання автомобілю типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, після його вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", як збитків.

Слід зазначити, що приписами договору не передбачений обовязок відповідача здійснювати оплату послуг зі зберігання (стоянки) повернутого автомобільного транспорту.

При цьому автомобіль типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва не вибув із власності лізингодавця, та після розірвання договору був повернутий останньому. Отже, позивач і під час дії договору, так і після вилучення автомобільного транспорту був єдиним власником і відповідно мав весь обсяг прав та обов'язків власника.

Зміст статті 322 ЦК України встановлює обов'язок власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Відтак, витрати зі зберігання (стоянки) автомобіля є витратами, які несе Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" з утримання свого майна і не можуть розглядатись в контексті збитків, спричинених неналежним виконанням лізингоодержувачем грошових зобовязань.

Стосовно заявленої до стягнення суми збитків в розмірі 55708,36 грн. згідно пункту 12.9. договору суд зазначає наступне.

Згідно п. 12.9 умов лізингу лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю Об'єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу Об'єкту лізингу або, якщо Об'єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю Об'єкту лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими Платежами, що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до умов контракту.

Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована Лізингодавцю Лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання його Лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання Контракту.

За змістом договору для стягнення суми збитків, як упущеної вигоди в порядку пункту 12.9, обов'язковим є проведення Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" продажу Об'єкту лізингу або професійної оцінки майна відповідно до чинного законодавства.

В той же час, Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" не зазначалось і не надавались докази проведення Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" продажу Об'єкту лізингу (як то договір купівлі-продажу, платіжні доручення, тощо) або професійної оцінки автомобіля типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, позивачем не обґрунтовано розрахунок суми збитків у розмірі 55708,36 грн. згідно до пункту 12.9. договору

Поряд з цим колегія суддів вважає правомірним висновок суду в частині відмови у стягненні витрат на оплату юридичних послуг в розмірі 6 000,00 грн.

У межах пункту 8.2.3 договору сторони домовились, що у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовується санкція у вигляді компенсації будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем у відповідно до договору. Позивач надає відповідачу відповідну документацію, що підтверджує понесення витрат, проте ненадання такої документації не звільняє відповідача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації.

Відповідно до п. 12.10 договору, у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту, позивач прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка обєкта лізингу, доставка обєкта лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 16.1 договору, усі збори, податки, гонорари, грошові штрафи та інші витрати, що повязані з договором і можуть виникати протягом строку дії договору, виплачуються або відшкодовуються виключно відповідачем.

Отже для відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" витрат на оплату юридичних послуг обов'язковим є проведення відповідної оплати з боку позивача та надання доказів такої оплати до суду.

Проте позивачем, в порушення ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано жодних доказів оплати ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери" юридичних послуг в розмірі 6000,00 грн.

З приводу доводів апеляційної скарги в частині незаконної відмови у стягненні з відповідача плати за фактичний час користування обєктом лізингу в сумі 9802,02 грн. слід зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 19 грудня 2016 року через канцелярію господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла заява про зменьшення позовних вимог за вх.№43221 (Том 1, а.с.160-170).

З протоколу судового засідання від 20 грудня 2016 року (Том 1, а.с.174) та змісту описової частини тексту оскаржуваного рішення вбачається прийняття судом вказаної заяви до розгляду та її безпосереднє підтримання з боку представника позивача.

Відповідно до змісту нових вимог, заявлених у вищезазначеній заяві, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00006879 від 13.03.2013 р. в розмірі 10 816,90 грн., збитків в розмірі 93 288,72 грн., пені в розмірі 541,66 грн., 3% річних в розмірі 512,17 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2518,02 грн.

Прохальна частина заяви про зменьшення позовних вимог не містить вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про стягнення з відповідача плати за фактичний час користування обєктом лізингу в сумі 9802,02 грн.

Варто зазначити, що господарський суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно здійснював розгляд спору з урахуванням заяви про зменьшення позовних вимог від 19 грудня 2016 року, за відсутності позовної вимоги про стягнення з відповідача плати за фактичний час користування обєктом лізингу в сумі 9802,02 грн.

Оскільки позовна вимога про стягнення з відповідача плати за фактичний час користування обєктом лізингу в сумі 9802,02 грн. не заявлялась позивачем до суду першої інстанції, остання не може бути заявлена на стадії апеляційного провадження та розглядатися в якості підстави недотримання судом вимог законодавства.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року по справі №922/3733/16 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 ГПК України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33 ,44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20 грудня 2016 року по справі №922/3733/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 березня 2017 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя П.В.Тихий

Суддя Р.А.Гетьман