ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Справа № 916/2468/16
Вищий господарський суд України у складі колегії:

Головуючого:Студенця В.І.,
суддів:Бондар С.В., Васищака І.М.,
за участю представників сторін позивача -Чорний О.В., відповідача - не з'явився, третіх осіб - Костюк К.О.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РАФ-ПЛЮС''
на постановуОдеського апеляційного господарського суду
від13.12.2016
та на рішенняГосподарського суду Одеської області
від26.10.2016
у справі № 916/2468/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "РАФ-ПЛЮС"
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного територіального управління юстиції в Одеській області Державне підприємство "Сетам" Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль"
прозобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РАФ-ПЛЮС" (далі - ТОВ "РАФ-ПЛЮС") звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії, а саме зобов'язати Головне територіальне управління юстиції в Одеській області провести оцінку вартості нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 33-Б, що є предметом реалізації у межах проведення електронних торгів та належить на праві приватної власності ТОВ "РАФ-ПЛЮС".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.09.2016 порушено провадження у справі №916/2468/16 за позовом ТОВ "РАФ-ПЛЮС" до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ДП "Сетам" про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.10.2016 залучено до участі у справі №916/2468/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль".

Рішенням Господарського суду Одеської області (суддя Оборотова О.Ю.) від 26.10.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Ярош А.І. - головуючий суддя, судді Лисенко В.А., Гладишева Т.Я.) від 13.12.2016 рішення місцевого господарського суду від 26.10.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та рішенням Господарського суду Одеської області від 26.10.2016, ТОВ "РАФ-ПЛЮС" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та норми процесуального права - ст.ст. 21, 24 ГПК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.02.2017 касаційну скаргу ТОВ "РАФ-ПЛЮС" прийнято до провадження та призначено на 01.03.2017.

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" подало до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ТОВ "РАФ-ПЛЮС", а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та рішенням Господарського суду Одеської області від 26.10.2016 з даної справи залишити без змін.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Господарського суду Одеської області від 05.01.2016 у справі №916/3223/15 позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ТОВ "РАФ-ПЛЮС" про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено у повному обсязі. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/15-29/07-337 від 19.06.2007, укладеним між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" та Шаталовим І.В., на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" у сумі 244783,63 долара США та 899473 грн. 86 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "РАФ-ПЛЮС", а саме на нерухоме майно - нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 33-Б, які в цілому складаються з нежитлових будівель літ. "П, "О, загальною площею 1743 кв. м. та належить на праві приватної власності ТОВ "РАФ-ПЛЮС". Визначено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом застосування процедури продажу встановленого ст. 41 Закону України "Про іпотеку", а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" за стартовою ціною 4 320 000,00 грн.

На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 05.01.2016 у справі №916/3223/15, Господарським судом Одеської області 26.01.2016 видано відповідний наказ, який в подальшому був пред'явлений стягувачем до виконання і постановою відділу примусового виконання рішення виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03.03.2016 відкрито виконавче провадження № 50388582. Предметом даного виконавчого провадження є реалізація предмету іпотеки шляхом застосування процедури продажу встановленою ст.41 Закону України "Про іпотеку" за договором іпотеки, укладеним між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "РАФ-ПЛЮС"', а саме, нерухомого майна розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 33-Б, яке в цілому складається з нежитлових будівель літ. "П, "О, загальною площею 1743 кв. м. та належить на праві приватної власності ТОВ "РАФ-ПЛЮС"' за стартовою ціною 4 320 000,00 грн.

Відповідно до офіційного веб-порталу Державного підприємства "Сетам", датою та часом проведення електронних торгів, предметом яких є реалізація предмету іпотеки майна ТОВ "РАФ-ПЛЮС", є - 07.09.2016 о 9:00, дата закінчення торгів 09.09.2016, стартова ціна - 4 320 000,00 грн.

ТОВ "РАФ-ПЛЮС" посилаючись на те, що на момент проведення електронних торгів, з реалізації іпотечного майна, призначених на 07.09.2016, сплив 6-місячний строк оцінки вказаного майна (вартість майна була встановлена висновком судово-оціночної експертизи №488, складеного 27.11.2015), і державним виконавцем в супереч ч.5 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" повторно не було проведено оцінку майна, що є об'єктом реалізації на електронних торгах, звернувся з даним позовом предметом якого є вимога про зобов'язання Головного територіального управління юстиції в Одеській області провести оцінку вартості нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 33-Б, що є предметом реалізації у межах проведення електронних торгів та належить на праві приватної власності ТОВ "РАФ-ПЛЮС".

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У розмінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлюються способи захисту цивільних прав та інтересів судом, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений у ч.2 ст. 16 ЦК України перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним. (Лист Верховного Суду України від 01.04.2014 "Аналіз Верховного суду України щодо практики застосування судами ст. 16 цивільного кодексу України").

Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинної на момент виникнення спірних відносин) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусова реалізація арештованого майна, як стадія виконавчого провадження, є сукупністю правовідносин (урегульованих ЦК України, Законами "Про виконавче провадження" та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач підставою даного позову зазначає те, що реалізація предмета іпотеки, на яке було звернуто стягнення за рішенням суду відбувається зі спливом строку оцінки цього майна, проте державним виконавцем в порушення ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" не були вчинені дії щодо повторної оцінки предмета іпотеки.

Відповідно до п.9.1, 9.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за змістом ст. 1212 ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Отже, порушення допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження'', до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст.ст. 18, 24-27 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, тому такі угоди можуть визнаватись недійсними в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 ст.203 ЦК України.

З урахуванням наведеного та визначених позивачем предмету та підстав позову, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права (зобов'язати провести оцінку майна), оскільки такий позов не спрямований на відновлення порушеного права позивача та не є ефективним, а відповідно суди правомірно відмовили у його задоволенні.

Доводи ТОВ "РАФ-ПЛЮС", викладені в касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та передусім зводяться до встановлення обставин справи та переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положень ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "РАФ-ПЛЮС" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2016 у справі № 916/2468/16 - без змін.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Бондар С.В.

Васищак І.М.