донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.03.2017р. справа №5006/37/152пн/2012

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача: від третьої особи 1: від третьої особи 2: ОСОБА_5 за довіреністю Не зявився ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків
на ухвалу господарського судуДонецької області
від18.01.2017р.
по справі№ 5006/37/152пн/2012 (головуючий суддя: Мальцев М. Ю., судді: Осадча А. М., Ніколаєва Л. В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м. Маріуполь, Донецька область
до відповідача за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків 1.Міністерства інфраструктури України, м. Київ 2.Фонду державного майна України, м. Київ
проукладення додаткової угоди № 5 до договору оренди від 17.06.2003р. № 1055/03 в редакції Позивача

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.06.2013р. у справі № 5006/37/152пн/2012, залишеним у силі постановою Вищого господарського суду України від 24.04.2014р., задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м. Маріуполь, Донецька область до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк про укладання додаткової угоди № 5 до договору оренди від 17.06.2003р. № 1055/03 в редакції Позивача, а саме: уклав датою прийняття цього рішення додаткову угоду № 5 до договору №1055/03 від 17.06.2003р. між Орендодавцем Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк (ідентифікаційний код 13511245) та Орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м. Маріуполь, Донецька область (ідентифікаційний код 07589269) в наступній редакції:

1.Доповнити пункт 3.1 статті 3 договору абзацом 4 наступного змісту: «При визначенні орендної плати використовується ставка 20% від вартості основних засобів та нематеріальних активів за незалежною оцінкою на час оцінки об'єкту оренди».

2.Викласти пункт 3.2 статті 3 договору у наступній редакції: «Орендар за власний рахунок здійснює незалежну оцінку вартості основних засобів та нематеріальних активів протягом 45 днів з дня затвердження результатів інвентаризації. До дня затвердження результатів незалежної оцінки Орендар сплачує орендну плату без змін. Після затвердження результатів незалежної оцінки протягом 30 днів Орендар зобов'язується сплатити різницю між сплаченою орендною платою (в т.ч. авансових оплат) та орендною платою, визначеною за правилами абз. 4 п. 3.1 ст. З Договору, за період з 18.06.2013р. до дня затвердження результатів незалежної оцінки без пені».

3.Пункт 10.1 статті 10 Договору викласти в наступній редакції: «Цей договір укладено строком на тринадцять років, що діє з 17 червня 2003 року до 17 червня 2016 року включно».

4.Викласти пункт 10.2. статті 10 договору у наступній редакції: «Умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря. Припинення строку дії договору не звільняє Орендаря від сплати орендної плати за період фактичного користування Підприємством».

5.Інші положення Договору оренди № 1055/03 від 17.06.2003 року залишити незмінними.

6. Ця Додаткова угода складена в 4-х (чотирьох) примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу, - по два для Орендодавця і Орендаря.

04.01.2017р. від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, до Господарського суду першої інстанції надійшла заява про розяснення рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2013р.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. у задоволені заяви Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про розяснення рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2013р., по справі № 5006/37/152пн/2012 відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. у справі № 5006/37/152пн/2012 та направити заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про розяснення рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2013р. до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Заявник апеляційної скарги вважає, що ухвалу господарського суду Донецької області у цій справі не можна вважати законною і обґрунтованою, оскільки вона ґрунтується на помилкових висновках суду і є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права. При цьому, апелянт зазначає, що обґрунтування наведені в ухвалі господарського суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, звернувся до судової колегії з проханням про залишення без змін ухвали Господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. у справі № 5006/37/152пн/2012.

Представник Відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з тих мотивів, що викладені в останній та зазначив, що зміст рішення місцевого господарського суду йому зрозумілий. Втім, незрозумілим є порядок його виконання.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає ухвалу господарського суду винесену законною, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України, суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту; про роз'яснення рішення виноситься ухвала; подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Аналогічні приписи містить стаття 34 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої: у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення; суд або орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, зобов'язаний розглянути заяву у десятиденний строк з дня її надходження і у разі необхідності дати відповідне роз'яснення рішення чи змісту документа, не змінюючи їх редакції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Відповідач порушує питання саме щодо способу та умов виконання рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2013р. у справі №5006/37/152пн/2012.

При цьому, на переконання колегії суду, роз'яснення рішення є засобом виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового рішення, а не засобом висвітлення дій спрямованих на досягнення кінцевого результату по справі, висвітленому в резолютивній частині рішення суду.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" зазначено, що: здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду; якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення; роз'яснено може бути лише таке судове рішення, яке набрало законної сили та не змінене й не скасоване на момент звернення по його роз'яснення; в іншому разі господарський суд відмовляє в його роз'ясненні, а якщо рішення змінено чи скасовано в певній частині, - роз'яснює його в тій частині, в якій рішення залишено без змін, а в решті відмовляє у роз'ясненні; про відмову в роз'ясненні рішення виноситься ухвала, яка може бути оскаржена.

Пунктом 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", роз'яснено, що: відповідно до вимог статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення або зміст наказу є незрозумілими, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення такого рішення чи змісту документа; господарський суд першої інстанції, який видав виконавчий документ, зобов'язаний розглянути заяву державного виконавця у десятиденний строк з дня її надходження і за необхідності дати відповідне роз'яснення рішення чи змісту виконавчого документа, не змінюючи їх редакції.

В ухвалі про роз'яснення судових рішень господарський суд не може визначати порядок та умови здійснення виконавчого провадження.

В кожному конкретному випадку порядок виконання рішення суду визначається державним виконавцем на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та виходячи зі змісту резолютивної частини рішення господарського суду.

З врахуванням наведеного, колегія суду констатує, що здійснюючи роз'яснення судового рішення у справі, суд тим самим усуває неясності цього судового рішення, а не норми законодавства та фактичні обставини справи, які були застосовані судом при винесенні такого рішення.

Поряд з тим, правове обґрунтування прийняття рішення судом, що зазначається у мотивувальній частині рішення, та правові наслідки, пов'язані з виконанням судового рішення не можуть бути предметом роз'яснення відповідно до вимог статті 89 Господарського процесуального кодексу України. Роз'яснення ж порядку застосування норм законодавства в розумінні статті 89 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з приписів цієї норми, теж не допускається.

Відповідно, з огляду на вимоги, висвітлені в заяві Відповідача про роз'яснення рішення вбачається саме те, що Відповідач порушує питання саме про спосіб виконання рішення. При цьому, з огляду на встановлені вище обставини в контексті рішення суду, колегія суду не вбачає неясності та невизначеності у рішенні суду.

Крім того, механізм виконання даного рішення будуть обирати та проводити саме органи виконання і у разі невиконання рішення суду Відповідачем у добровільному порядку, та вже в разі виникнення труднощів щодо виконання даного рішення відповідні органи виконання не позбавленні в майбутньому звернутися до суду із відповідною заявою про роз'яснення рішення суду.

З врахуванням усього вищенаведеного, та в правовій площинні того, що колегія суду позбавлена процесуального права в даному випадку здійснювати перегляд законності рішення на підставі поданої заяви, а також враховуючи наведені положення законодавства, зважаючи на те, що господарський суд роз'яснює суть судового рішення, якщо воно є незрозумілим для суб'єкта, якому надано право звернення за відповідним роз'ясненням, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної заяви.

З огляду на зазначені правові положення та обставини справи Донецький апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Відповідачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і не відповідають положення діючого законодавства та спростовуються усім вищеописаним у даній судовій постанові.

Так, доводи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, викладені останнім в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування ухвали, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. у № 5006/37/152пн/2012 без змін.

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: Н. В. Ломовцева

ОСОБА_3

Надруковано 7 примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

2 - третім особам;

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.