РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017Справа №910/23447/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіко-Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі відокремленого підрозділу Філії «Птахофабрика «Авіс»

про стягнення 203 689,91 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Кульчицька І.І. (дов. від 13.02.2017);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

20.12.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіко-Україна» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі відокремленого підрозділу Філії «Птахофабрика «Авіс» про стягнення 215 244,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №0412/1 від 04.12.2015 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2016 порушено провадження у справі №910/23447/16, розгляд справи призначено на 17.01.2017.

17.01.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази для долучення до матеріалів справи.

17.01.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у договорі поставки №0412/1 від 04.12.2015 сторонами не погоджено строки виконання зобов'язання, а відповідачем не отримувалися претензії позивача щодо оплати за поставлений товар, у зв'язку із чим права позивача порушено не було.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.01.2017 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Авіко-Україна» в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі відокремленого підрозділу Філії «Птахофабрика «Авіс» та у зв'язку із неявкою представника відповідача, а також необхідність витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 14.02.2017.

14.02.2017 позивачем через загальний відділ суду подано письмові пояснення по справі, а також заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до змісту якої просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 203 689,91 грн. з якої: основна заборгованість у розмірі 170 836,23 грн., пеня у розмірі 8 541,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 169,68 грн. та 3% річних у розмірі 4 142,19 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.02.2017 прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, задоволено клопотання сторін про продовження строку вирішення спору у справі №910/23447/16, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 28.02.2017.

28.02.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 28.02.2017 з'явився, надав усні пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 28.02.2017 не з'явився, проте через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що 28.02.2017 він буде представляти інтереси ТОВ «Едель-Бау» у Київському апеляційному господарському суді у справі №910/19125/16.

Розглянувши в судовому засіданні 28.02.2017 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Представником відповідача не надано довіреності на підтвердження представництва інтересів ТОВ «Едель-Бау», і зайнятість представника відповідача у іншому судовому процесі, не може бути належними підставами для відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 28.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

04.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіко-Україна» (далі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Птахогосподарство «Червоний прапор» в особі представника Філії «Птахофабрика «Авіс» ПАТ «Птахогосподарство «Червоний прапор», нова назва - Публічне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард» в особі відокремленого підрозділу Філії «Птахофабрика «Авіс» (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки №0412/1 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити ветеринарні препарати, добавки, вакцини, миючі та дезінфікуючі засоби, та іншу ветеринарну продукцію (далі - товар), а покупець прийняти та оплатити товар.

Кількість товару, який поставляється відповідно до договору, визначається сторонами у додатку до договору, в якому зазначені кількісні і якісні характеристики товару (далі - специфікація), які повинні укладатися сторонами на кожну партію товару та є невід'ємною частиною від дати їх підписання сторонами (п. 2.1 договору).

Строк поставки кожної окремої партії товару погоджується сторонами у специфікаціях (п. 3.2 договору).

Відпуск товару здійснюється за видатковими накладними (п.3.4 договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем видаткової накладної постачальника на поставку товару, що проводиться після розвантаження в місці призначення, а саме: 32325, Хмельницька область, Кам'янець-Подільський район, село Гуменці, вул. Вербецьке шосе, буд. 1 (п. 3.6 договору).

Ціна за одиницю товару, загальна вартість товару, що поставляється, строки поставки, кількість поставки, зазначається сторонами у специфікаціях до договору (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору розрахунки за поставлений згідно договору товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника шляхом попередньої оплати товару, або за іншою (письмовою чи усною) домовленістю.

За умовами п. 4.3 договору оплата вважається здійсненою в момент виходу грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Оплата за товар може здійснюватися й іншими способами й формами, передбаченими чинним законодавством, у т.ч. з використанням вексельних розрахунків, зарахування зустрічних однорідних вимог тощо (п.4.4 договору).

Згідно з п. 4.5 договору ціна за договором становить суму всіх видаткових накладних на товар.

Відповідно п. 6.4 договору у випадку прострочення оплати або не повної оплати товару в строки, зазначені у договорі, покупець зобов'язується на вимогу постачальника сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати, але не більше 5% від суми простроченого грошового зобов'язання.

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2016 (п. 13.2 договору).

Відповідно до специфікацій №1 від 04.12.2015, №2 від 24.12.2015, №3 від 30.12.2015, №4 від 12.01.2016, №5 від 14.01.2016, №6 від 21.01.2016, №7 від 03.02.2016, №8 від 04.02.2016, №9 від 05.02.2016, №10 від 10.02.2016, №11 від 10.02.2016 сторонами погоджено товар, який буде поставлятися, його кількість та вартість, зокрема, специфікацією №11 від 10.02.2016, сторонами погодження поставку товару (коліприм 48% Авіко) у кількості 483 штук на суму 766 039,93 грн. з ПДВ. Термін постачання товару до 15.02.2016.

Позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку обумовленого сторонами товару відповідачу, що підтверджується видатковими накладними №316 від 04.12.2015 на суму 384 750,00 грн., №331 від 24.12.2015 на суму 192 149,50 грн., №353 від 30.12.2015 на суму 584 998,20 грн., №9 від 12.01.2016 на суму 213 499,44 грн., №14 від 14.01.2016 на суму 426 998,88 грн., №17 від 21.01.2016 на суму 155 428,39 грн., №10 від 21.01.2016 на суму 6 344,02 грн., №39 від 03.02.2016 на суму 31 122,00грн, №36 від 04.02.2016 на суму 52 338,13 грн., №45 від 05.02.2016 на суму 291 824,87 грн., №32 від 10.02.2016 на суму 344 162,87 грн., №17 від 27.04.2016 на суму 16 124,37 грн., а також, зокрема, й видатковою накладною №37 від 10.02.2016 на суму 766 039,93 грн., підписаною повноважними представниками сторін та скріпленою печатками товариств.

Позивач посилався на те, що відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару, що підтверджується реєстрами платіжних документів, проте його заборгованість за видатковою накладною №37 від 10.02.2016 складає 170 834,23 грн.

Матеріали справи містять претензії позивача від 07.06.2016 №1/16-6 та №2-16/6 про сплату заборгованості за отриманий товар на суму 330 836,23 грн., направлені на адресу Філії «Птахофабрика «Авіс» Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» та адресу Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард», які були отримані останніми відповідно до довідок ТОВ «Кур'єр-Світ» 21.06.2016 та 08.06.2016 відповідно.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Таким чином, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач не здійснив своєчасну оплату за поставлений товар, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 170 834,23 грн., а тому ним нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 8 541,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 169,68 грн. та 3% річних у розмірі 4 142,19 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором поставки №0412/1 від 04.12.2015.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 4.2 договору розрахунки за поставлений згідно договору товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника шляхом попередньої оплати товару, або за іншою (письмовою чи усною) домовленістю.

За умовами п. 4.3 договору оплата вважається здійсненою в момент виходу грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки позивачем обумовленого договором товару за видатковою накладною №37 від 10.02.2016 на суму 766 039,93 грн.

При цьому, відповідно до реєстрів платіжних документів, відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару, у зв'язку із чим його заборгованість за вказаною видатковою накладною складає 170 834,23 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 170 834,23 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Крім того, у зв'язку із простроченням сплати заборгованості за договором поставки, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 8 541,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 169,68 грн. та 3% річних у розмірі 4 142,19 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно п. 6.4 договору у випадку прострочення оплати або не повної оплати товару в строки, зазначені у договорі, покупець зобов'язується на вимогу постачальника сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати, але не більше 5% від суми простроченого грошового зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Крім того, за приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 8 541,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 169,68 грн. та 3% річних у розмірі 4 142,19 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121 В, код 00851519) в особі відокремленого підрозділу Філії «Птахофабрика «Авіс» Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (32325, Хмельницька область, Кам'янець-Подільський район, село Гуменці, вул. Вербецьке шосе, 1, код 39765686) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіко-Україна» (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 109, оф. 501, код 37008104) суму основного боргу у розмірі 170 834 (сто сімдесят тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 23 коп., пеню у розмірі 8 541 (вісім тисяч п'ятсот сорок одну) грн. 81 коп., інфляційні втрати у розмірі 20 169 (двадцять тисяч сто шістдесят дев'ять) грн. 68 коп. та 3% річних у розмірі 4142 (чотири тисячі сто сорок дві) грн. 19 коп. та судовий збір у розмірі 3 228 (три тисячі двісті двадцять вісім) грн. 66 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 06.03.2017.

Суддя В.О. Демидов