донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.02.2017 року справа №908/6036/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді За участю представників сторін: від апелянта: від відповідача-1: від відповідача-2: від третьої особи:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявились; не зявились; не зявились; ОСОБА_4 за довіреністю №068-02/367 від 24.01.2017 року;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ", м. Світловодськ Кіровоградської області
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від21 листопада 2016 року
у справі№ 908/6036/14 (суддя Кричмаржевський В.А.)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ", м. Світловодськ Кіровоградської області
до відповідача-1: до відповідача-2: за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачівОСОБА_5 акціонерного товариства "Завод напівпровідників", м. Запоріжжя Товариства з обмеженою відповідальністю "Сі-Інвест", м. Запоріжжя Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ
про визнання недійсним договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року та додаткових до нього угод №1 від 11.12.2013 року, №2 від 24.02.2014 року, №3 від 30.05.2014 року
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ" (далі за текстом ТОВ Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ") звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідачів ОСОБА_5 акціонерного товариства "Завод напівпровідників" (далі за текстом - ОСОБА_6 "Завод напівпровідників"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Сі-Інвест" (далі за текстом - ТОВ "Сі-Інвест") про визнання недійсним договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року та додаткових до нього угод.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.10.2016 року залучено Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі за текстом ПАТ "Укрексімбанк") в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідачів.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.11.2016 року у справі №908/6036/14 у задоволенні позовних вимог ТОВ Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ" до відповідачів ОСОБА_6 "Завод напівпровідників", ТОВ "Сі-Інвест" про визнання недійсним договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року та додаткових до нього угод відмовлено.

Позивач - ТОВ Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ" не погодився із вищевказаною ухвалою місцевого господарського суду та звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скарго, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.11.2016 року та прийняти нове рішення, яким позов ТОВ Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ" про визнання недійсним договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року та додаткових до нього угод задовольнити повністю.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Запорізької області від 21.11.2016 року у даній справі прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тим обставинам, що Договір поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року укладений всупереч вимогам Закону, ст. 203 Цивільного кодексу України, та підлягає визнанню недійсним з наступних підстав:

- не відповідає вимогам абз. 2, 3, ч. 2 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства", положенням Статуту ОСОБА_6 "Завод напівпроводників", оскільки відсутня згода загальних зборів акціонерів на вчинення правочину, який перевищує 50% вартості активів підприємства, та такий правочин в наступному також не був схвалений рішенням загальних зборів акціонерів;

- не відповідає вимогам ч. 2 ст. 71, ч. 1, 2 ст. 72 Закону України "Про акціонерні товариства", оскільки погодження укладання договору позики здійснено членом Наглядової ради ОСОБА_6 "Завод напівпроводників" - ТОВ "Сі-Інвест", яке є власником 25% акцій та було заінтересовано у вчиненні такого правочину, тобто, таке погодження здійснено з перевищенням повноважень представником ТОВ "Сі-Інвест";

- апелянт зазначив, що відповідно до Договору застави №151109Z39 від 31.03.2009 року товар, який ВАТ "Завод напівпровідників" поставив на користь ТОВ "Сі-Інвест", був у заставі в ПАТ "Укрексімбанк". Однак, продаж заставного майна було здійснено в порушення ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" без згоди заставодержателя.

Таким чином, договір поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року, на переконання апелянта, було укладено без відповідного рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Завод напівпровідників" та без отримання згоди заставодержателя, що є підставою для визнання договору недійсним, як такого, що суперечить законодавству.

Також, апелянт вважає безпідставним відмову у задоволенні даного позову суду першої інстанції з посиланням на відсутність права у конкурсного кредитора на оскарження зазначеного правочину, оскільки цей правочин не підпадає під визначені підстави та порушення ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". В обґрунтування наявності такого права апелянт послався на правові позиції Верховного суду України в справі №16/047 від 13.04.2016 року.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.12.2016 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), ОСОБА_3, ОСОБА_7

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.12.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгяду на 11.01.2017 року о 12 год. 30 хв.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.01.2017 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), ОСОБА_7, ОСОБА_2

11.01.2017 року через канцелярію суду від ПАТ "Укрексімбанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просила суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувану ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.11.2016 року у справі №908/6036/14 просила залишити без змін.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2017 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 25.01.2017 року о 14 год. 20 хв.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.01.2017 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 25.01.2017 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 08.02.2017 року о 14 год. 20 хв.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2017 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 13.02.2017 року о 12 год. 10 хв.

13.02.2017 року в судовому засіданні апеляційної інстанції була присутня представник третьої особи ПАТ "Укрексімбанк", яка підтримала доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просила суд залишити оскаржувану ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.11.2016 року у справі №908/6036/14 без змін.

13.02.2017 року представники позивача та відповідачів не зявились, про дату, час та місце судового слухання справи відповідно до вимог ст. 98 ГПК України були повідомленні належним чином. Будь-яких відзивів чи пояснень до суду не надавали. Явка сторін не визнавалась обовязковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами частини 2 цієї статті передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що 23.12.2009 року між ВАТ "Завод напівпровідників" (далі за текстом - Постачальник) та ВАТ "Сі-Інвест" (далі за текстом Покупець) укладено Договір поставки №ЗП-23/1209/143 відповідно до якого Постачальник зобовязується передати у власність Покупця кремній полікристалічний (далі за текстом - Товар), в обємі 67,8 тон (+/- 5%), відповідно до умов даного Договору (п.1.1 Договору поставки №ЗП-23/1209/143).

Покупець зобовязується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору (п.1.2. Договору поставки №ЗП-23/1209/143).

Ціна Товару визначена в п. 1.3. Договору поставки №ЗП-23/1209/143 та складає 1474,68 грн. за кілограм, крім того ПДВ 294,93 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору поставки №ЗП-23/1209/143 орієнтовна вартість Товару складає 99983304,00 грн., крім того ПДВ 19996660,08 грн.

Розрахунок за Товар здійснюється Покупцем шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, на основі предявлених рахунків на кожну відвантажувальну партію Товару, в якому вказується кількість відвантажувального Товару, його загальна вартість та сума яка підлягає сплаті за відвантажувальний товар (із врахуванням здійсненої передоплати згідно п.3.2.).

Поставка Товару здійснюється після сплати Покупцем 100% вартості відвантаженої партії (п.3.2. Договору поставки №ЗП-23/1209/143).

Додаткові угоди №1 від 11.12.2013 року, №2 від 24.02.2014 року, №3 від 30.05.2014 року укладені з метою зміни строку сплати боргу за поставку, графіку платежів, реквізитів сторін, тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 67 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частиною 4 ст. 179 ГК України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору поставки №ЗП-23/1209/143 Покупець - ТОВ "Сі-Інвест виконав свої зобовязання, перерахувавши ВАТ "Завод напівпровідників" - 150678696,17 грн. за товар кремній полікристалічний у кількості 85,17 тон відповідно до специфікацій №2 від 11.12.2013 року та 24.02.2014 року до оспорюваного договору, про що свідчить акт звіряння взаєморозрахунків, а також платіжні документи про фактичне перерахування коштів.

За Договором поставки №ЗП-23/1209/143 свої обовязки виконав лише Покупець - ТОВ "Сі-Інвест", здійснивши попередню оплату товару на загальну суму 150678696,17 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту приймання передачі №1 від 26.12.2013 року товар за договором кремній полікристалічний у кількості 85,17 тон був фактично поставлений та переданий ВАТ "Завод напівпровідників" на користь ТОВ "Сі-Інвест". Проте, у звязку з виявленням дефектів встановлення вологи в поліетилені, в наслідок недоліків герметизації, за актом від 09.01.2014 року, весь обєм товару був фактично повернутий в повному обсязі ВАТ "Завод напівпровідників" на підставі акту №2 від 20.02.2014 року.

Тобто, ВАТ "Завод напівпровідників" своїх зобовязань за Договором поставки №ЗП-23/1209/143 не виконало, та не поставило ТОВ "Сі-Інвест" товар згідно із вищевказаними специфікаціями, та грошові кошти не повернуло.

Про наявність такої заборгованості свідчать і визнані господарським судом Запорізької області кредиторські вимоги ТОВ "Сі-Інвест" у справі №908/6036/14 про банкрутство ОСОБА_6 "Завод напівпровідників" відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 30.07.2015 року, яка в цій частині була переглянута судами апеляційної та касаційної інстанції та залишена без змін.

Відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 30.07.2015 року ТОВ "Сі-Інвест" визнано конкурсним кредитором з грошовими вимогами до ОСОБА_6 Завод напівпровідників у розмірі 169929622,43 грн. з четвертою чергою задоволення.

Приписами ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Таким чином вбачається, що оспорюваний договір набрав чинності та реально відбувся з моменту перерахування Покупцем попередньої оплати за обумовлену в договорі продукцію.

Наведене свідчить про правомірність Договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року, оскільки відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, ТОВ Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ" вважає, що існують правові підстави для визнання Договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року недійсним з підстав порушення ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" в частині відсутності рішення загальних зборів акціонерів ОСОБА_6 "Завод напівпровідників" щодо згоди на укладання Договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року, порушення ч. 2 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" в частині погодження оскаржуваного правочину членами Наглядової ради.

При розгляді вищевказаних доводів колегія апеляційної інстанції виходить з наступних підстав.

Приписами ч. 1 ст. 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (ч. 3 ст. 92 ЦК України).

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (ч. 4 ст. 92 ЦК України).

Отже з наведеного слідує, що правоздатність юридичної особи реалізується через її органи, які формують і виражають її волю зовні. Органи юридичної особи не тільки здійснюють управління, а й виступають у майновому обороті під її імені. Тобто дії органів визнаються діями самої юридичної особи. Тому для здійснення правочинів від імені юридичної особи вони не потребують довіреності.

Відповідно до системного аналізу положень ст. 99, 161 ЦК України, ст. 89 ГК України, ст. 47 Закону України "Про господарські товариства", розділу IX Закону України "Про акціонерні товариства" виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з керівництвом (управлінням) поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до компетенції загальних зборів, наглядової ради або іншого органу товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 ЦК України виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) чи одноособовим (директор, генеральний директор).

Тобто, виконавчий орган, як і будь-який інший орган товариства наділений компетенцією для здійснення керівництва товариством. Законодавець не деталізує повноважень виконавчого органу товариства, а в диспозитивному порядку дозволяє визначити компетенцію виконавчого органу або у статуті товариства, або у положенні про нього.

У випадку ж створення одноособового виконавчого органу вся компетенція виконавчого органу реалізується однією особою.

Відповідно до п. 7.1 Статуту ОСОБА_6 "Завод напівпровідників" (далі за текстом - Статут) органами управління Товариства є: загальні збори акціонерів, наглядова рада, виконавчий орган, ревізійна комісія.

Виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління. Правління є підзвітним Загальним зборам акціонерів і наглядовій раді Товариства та організовує виконання їх рішень (п. 7.31 Статуту).

Пункт 7.43 Статуту передбачає, що роботою правління керує голова правління, який є найвищою посадовою особою Товариства і несе у межах своїх повноважень безпосередню відповідальність перед акціонерами за результат виробничої та фінансової діяльності товариства. Голова правління без доручення діє від імені Товариства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами всіх форм власності як України так і за кордоном, громадянами і вирішує питання діяльності Товариства в межах та порядку визначених Статутом та внутрішніми положеннями Товариства.

Відповідно до Статуту (в редакції, що діяла на момент укладання Договором поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року) п.п. 28,30 п. 7.23 саме до компетенції Наглядової ради Товариства належать повноваження щодо прийняття рішень про укладання правочинів, щодо яких є зацікавленість посадових осіб, у випадках, передбачених п. 8.3 Статуту; погодження правочинів на суму понад 1000000,00 грн.; попереднє схвалення проектів правочинів щодо поставки, поруки, кредитів та придбання (відчуження) транспортних засобів Товариства, якщо сума перевищує 300000,00 грн.

Протоколом №59 засідання Наглядової ради ВАТ "Завод напівпровідників" від 23.12.2009 року підтверджено погодження Наглядовою радою проекту Договором поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року з ТОВ "Сі-Інвест" та уповноваження голови правління ОСОБА_8 підписати договір від імені ВАТ "Завод напівпровідників".

З матеріалів справи слідує, що оспорюваний Договором поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року укладений від імені юридичних осіб ВАТ "Завод напівпровідників" - в особі Генерального директора ОСОБА_8 та з іншої сторони ТОВ "Сі-Інвест" - в особі директора ОСОБА_9

Відповідне рішення Наглядової ради Товариства щодо погодження укладання Договором поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року було прийняте, з огляду на що керівником Товариства ОСОБА_8 не було перевищено повноважень, оскільки компетентним органом йому були надані відповідні повноваження щодо укладання Договором поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року.

Так, у відповідності до п. 5 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства", який набрав чинності 30.04.2009 року, статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Приведенням діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із цим Законом є здійснення таких дій:

1) внесення змін до статуту товариства, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого або закритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство чи з відкритого або закритого акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство за умови, що кількість акціонерів на дату внесення таких змін не перевищує 100 осіб, а також виконання всіх інших вимог цього Закону у статуті товариства;

2) приведення внутрішніх положень товариства у відповідність із вимогами цього Закону. Датою приведення діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із вимогами цього Закону є дата державної реєстрації змін до статуту, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство або закритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство. Часткове виконання вимог абзацу першого цього пункту не є виконанням вимог цього Закону. Приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Відповідно до п.п. 2, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" через два роки з дня набрання чинності цим Законом втрачають чинність ст.ст. 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" у частині, що стосується акціонерних товариств. До приведення у відповідність із цим Законом закони України, інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Статути та інші внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність з нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Дія статей 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" протягом двох років відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" надає цим нормам статусу складової положень Закону України "Про акціонерні товариства".

Таким чином, до акціонерних товариств, створених до набрання чинності Законом України "Про акціонерні товариства", застосовуються положення статей 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" до втрати ними чинності або до моменту приведення статутів акціонерних товариств у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства".

Разом з тим, відповідно до розяснень Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.07.2009 року №8 "Щодо порядку застосування окремих положень розділу ХVІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства" у звязку з набранням ним чинності" акціонерні товариства до приведення у відповідність з нормами Закону України "Про акціонерні товариства" статуту та інших внутрішніх положень акціонерного товариства мають керуватись у своїй діяльності з 30.04.2009 року по 30.04.2011 року Законом України "Про господарські товариства" та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами. Цими ж актами законодавства регулюються взаємовідносини товариства з акціонерами, інвесторами, органами державної влади та іншими особами. Акціонерні товариства, які, починаючи з 30.04.2009 року, привели свою діяльність у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства", мають керуватись у своїй діяльності Закону України "Про акціонерні товариства" та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами. Цими ж актами законодавства регулюються взаємовідносини товариства з акціонерами, інвесторами, органами державної влади та іншими особами.

Відповідно до інформації яка міститься на сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, вбачається, що відповідне рішення про приведення діяльності ВАТ "Завод напівпровідників" у відповідність із Законом України "Про акціонерні товариства" було прийняте загальними зборами акціонерів цього товариства лише 24.03.2011 року.

Станом на момент укладення оспорюваного договору Договором поставки №ЗП-23/1209/143 ОСОБА_6 "Завод напівпровідників" мало керуватись у своїй діяльності ст. 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" та установчими документами (статутом).

При цьому виключна компетенція загальних зборів акціонерів була визначена у ст. 41 цього Закону. І серед питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів акціонерів, законом не зазначено погодження значних правочинів, та в цьому Законі взагалі відсутні критерії віднесення правочинів товариства до значних.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про господарські товариства" від 19.09.1991 року, який регулював відносини акціонерних товариств до набрання чинності Закону України "Про акціонерні товариства", до компетенції загальних зборів акціонерів не входили такі питання, як надання згоди акціонерному товариству на укладення значних правочинів.

Статут ОСОБА_6 "Завод напівпровідників який діяв на момент укладення спірного Договором поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року не містив положень відповідно до яких до компетенції загальних зборів акціонерів не входило обовязкове погодження значних правочинів, що перевищують 25 відсотків активів товариства, а на момент укладення оспорюваного Договором поставки №ЗП-23/1209/143 встановлений законом дворічний строк ще не минув, а тому ОСОБА_6 Завод напівпровідників на законних підставах відповідно до свого Статуту мав право укладати договір на умовах, зазначених у його Статуті.

Таким чином, на момент прийняття рішення про укладення Договором поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року та на час його безпосереднього укладання встановлений ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" дворічний термін для приведення у відповідність з нормами цього Закону статутів та інших внутрішніх положень акціонерних товариств не сплинув, а Статут ВАТ "Завод напівпровідників" не містив обмежень щодо необхідності надання згоди загальними зборами на укладення значних угод.

Разом з цим, Статутом ВАТ "Завод напівпровідників" в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору поставки, було віднесено, згідно п.п. 28, 30 п. 7.23, до компетенції Наглядової ради вирішення питань попереднього погодження правочинів на суму 1000000 грн., та проектів правочинів щодо застави, поруки, кредитів та придбання (відчуження) тарнпортних засобів та нерухомого майна.

Протоколом №59 засідання Наглядової ради ВАТ "Завод напівпровідників" від 21.12.2009 року, який міститься в матеріалах справи, підтверджується, в тому числі погодження проекту договору поставки з ТОВ "Сі-Інвест" та уповноваження голови Правління ОСОБА_8 підписати договір від імені ВАТ "Завод напівпровідників".

Таким чином, укладення Договору поставки №ЗП-23/1209/143 погоджено належним чином у відповідності до вимог чинного на той час законодавства, Статуту та в межах наданих повноважень.

Відповідно до ст. 241 ЦК України наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено.

Як розяснено в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2011 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.).

В даному випадку доказом наступного схвалення оспорюваного правочину є дії ОСОБА_6 "Завод напівпровідників", спрямовані на отримання від ТОВ "Сі-Інвест" грошових коштів за Договором поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року.

Факт отримання ОСОБА_6 "Завод напівпровідників" грошових коштів від ТОВ "Сі-Інвест" доведений також і в межах справи №908/6036/14 про банкрутство ОСОБА_6 "Завод напівпровідників", цей факт не потребує повторного доведення в суді.

Враховуючи, що на час прийняття рішення про укладення Договором поставки №ЗП-23/1209/143 та на час його укладення встановлений ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" дворічний термін для приведення у відповідність з нормами цього Закону статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств не сплинув доводи апелянта про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права не приймаються до уваги та спростовуються вище встановленими обставинами справи.

Що стосується посилання апелянта та керуючого санаціює ОСОБА_6 "Завод напівпровідників" на незаконність додаткових угод до Договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року, №1 від 11.12.2013 року, №2 від 24.02.2014 року, №3 від 30.05.2014 року, які були вчинені вже під час дії вимог ст.ст. 70 - 72 Закону України "Про акціонерні товариства" без згоди та схалення загальних зборів акціонерів, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити: дослідивши умови та зміст вказаних додаткових угод, вбачається, що зазначені угоди пов?язані лише із зміною строку позовної давності, зміною найменування ОСОБА_6 "Завод напівпровідників", адреси та банківських реквізитів сторін та зміною специфікації. При цьому, укладання додаткових угод такого змісту взагалі не впливає на зміни у вартості активів та не потребувала та не потребує особливого порядку погодження органами товариства ні Статутом, ні Законами України "Про акціонерні товарства", "Про господарські товариства".

Щодо посилання апелянта на одну з підстав недійсності Договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року, а саме, що предмет оскаржуваного договору був предметом застави за Договором застави №151109Z39 від 31.03.2009 року, укладеним між ОСОБА_6 "Завод напівпровідників" та ПАТ "Укрексімбанк" та в порушення ст. 17 Закону України "Про заставу" був відчужений за оскаржуваним договором, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Застава має похідний характер від основного зобовязання, а враховуючий той факт, що заборгованість за Генеральною угодою ОСОБА_6 "Завод напівпровідників" не погашена в повному обсязі, тобто, зобовязання не припинено, відповідно і право застави ПАТ "Укрексімбанк" за вказаним договором застави не припинилось та зберігається. В той час, як за рахунок предмета застави ПАТ "Укрексімбанк", у відповідності до ст. 589 ЦК України та ст. 19 Закону України "Про заставу" має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_6 "Завод напівпровідників" та ТОВ "Сі-Інвест", а також залучена на сторні відповідачів третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ "Укрексімбанк" не заперечують факт вчинення Договору поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009 року товар за яким знаходиться у заставі Банку, в свою чергу позивач не є заставодержателем, та не є учасником правовідносин з постачання та застави цього товару. Банк не заперечує факт відсутності згоди, як заставодержателя на укладання Договору поставки, але вважає відсутнім в силу ст. 20 Закону про банкрутство у позивача права на оскарження його заставних вимог.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що товар за спірним Договорм не був фактично поставлений ТОВ "Сі-Інвест", а в наслідок дефекту упаковки за актом повернутий заводу. Тобто, будь-яких господарських операції з передачі, відчудження заставного товару до теперішнього часу не відбулось, у звязку з цим порушення ст. 17 Закону про заставу та прав Банку як заставодержателя також не відбулось.

До того ж, як було встановлено, вимоги ПАТ "Укрексімбанк", як заставні враховані в справі про банкрутство та будуть реалізовані з урахуванням прав та інтересів Банку заставодержателя саме в процедурах банкрутства.

Інші доводи скаржника обґрунтованого висновку суду першої інстанцій не спростовують та по суті зводяться до заперечень щодо здійсненої судом першої інстанції обґрунтованої оцінки доказів у справі, що були встановлені судом.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду при розгляді вищевказаних позовних вимог враховує необхідність застосування висновків Верховного суду України у постанові №16/047 від 13.04.2016 року у справі №908/4804/14 про застосування п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України та ч. 9 ст. 16 ГПК України, ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки зроблені в даній справі Верховним судом України не суперечать позиції суду першої інстанції, викладеній в оскаржуваній ухвалі від 21.11.2016 року щодо недоведеності права позивача як конкурсного кредитора на оскарження зазначеного правочину в силу відсутності порушення вимог ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З огляду на зазначене вище, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України прийняття із всебічним, повним і об'єктивним розглядом всіх обставин справи в їх сукупності, винесена з дотриманням норм матеріального права та процесуального права є законною та обґрунтованою, отже апеляційна ТОВ Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга ТОВ Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105, 106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Польське підприємство "АЙ.ТІ.ДЖІ-ІНВЕСТ", м. Світловодськ Кіровоградської області, на ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.11.2016 року у справі №908/6036/14 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.11.2016 року у справі №908/6036/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.О. Мартюхіна

Судді О.Л. Агапов

ОСОБА_3