КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. Справа№ 911/4610/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Сотнікова С.В.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились.

від відповідача: не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства „Регіональні електричні мережі" на ухвалу господарського суду Київської області від 20.12.2016 року

у справі № 911/4610/15 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом ОСОБА_2

до Державного підприємства „Регіональні електричні мережі"

про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні

в межах справи № 911/4610/15

за заявою Державного підприємства „Регіональні електричні мережі"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.12.2016 в межах справи № 911/4610/15 про банкрутство ДП „Регіональні електричні мережі" частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, стягнуто 3 922,44 грн. заборгованості з компенсації за невикористану відпустку та 59 006,07 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В частині позовних вимог про стягнення 28 851,69 грн. заборгованості з компенсації за невикористану відпустку провадження припинено

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду ДП „Регіональні електричні мережі" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 20.12.2016 року та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільнені у зв'язку з відсутністю предмету спору та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за затримку виплати компенсації при звільненні.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді апеляційну скаргу ДП „Регіональні електричні мережі" у справі № 911/4610/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Сотнікова С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 27.02.2017 року за участю повноважних представників сторін.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 27.02.2017 року не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ДП „Регіональні електричні мережі" слід відмовити, а ухвалу господарського суду Київської області від 20.12.2016 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/4610/15 за заявою ДП „Регіональні електричні мережі" про визнання його банкрутом за загальною процедурою банкрутства, передбаченою Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

09.02.2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 в межах даної справи про банкрутство боржника про стягнення заборгованості з компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, згідно якої позивач просить суд стягнути 32 774,13 грн. компенсації за невикористану відпустку та 59 006,07 грн. середнього заробітку за період з 15.08.2015 року по 29.12.2015 року.

В обґрунтування відповідних вимог позивач вказує на те, що з 01.03.2002 року по 16.07.2015 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді начальника Димитровського ЕУ.

При цьому, 16.07.2015 року він був звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 83/к, однак, станом на день звільнення компенсація за невикористану відпустку у кількості 93 календарних дні, розмір якої складає 32 774,13 грн., позивачу виплачена не була.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду копію трудової книжки, копію наказу № 83/к від 16.07.2015 року про звільнення, копію листа ДП „Регіональні електричні мережі" № 805 від 26.08.2015 року про неможливість здійснення виплат, а також копію картки індивідуальних відомостей про застраховану особу.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою господарського суду Київської області від 20.12.2016 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ДП „Регіональні електричні мережі" на користь ОСОБА_2 3 922,44 грн. заборгованості з компенсації за невикористану відпустку та 59006,07 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В частині позовних вимог про стягнення 28 851,69 грн. заборгованості з компенсації за невикористану відпустку провадження припинено, у зв'язку з проведеною відповідачем на картковий рахунок позивача виплатою зазначеної суми.

Скаржник з даною ухвалою не погоджується та в апеляційній скарзі, зазначає, що при звільненні ОСОБА_2 з ним не було проведено розрахунок з поважних причин, зокрема Донецька філія ДП „Регіональні електричні мережі" вела свою діяльність за місцезнаходженням у м. Донецьку, де Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей". Вся первинна документація філії, що велась за місцезнаходженням підприємства до січня 2015 року була втрачена, в тому числі і первинні бухгалтерські документи та кадрові документи, зокрема, у філії відсутні дані про заробітну плату ОСОБА_2, як і дані про кількість днів невикористаної відпустки.

Крім того, на думку скаржника, місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали, не було належним чином перевірено розрахунок компенсації за невикористану відпустку, яка підлягала до сплати ОСОБА_2 при звільненні; не було враховано відсутність вини ДП „Регіональні електричні мережі" при стягненні середнього заробітку за несвоєчасне здійснення розрахунку при звільнені, а також, не було належним чином вивчено висновок Донецької Торгово-промислової палати № 1019/12-12/03 від 16.07.2015 року щодо наявності обставин форс-мажору.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з лютого 2015 року до дати звільнення ОСОБА_2 на підставі наказу генерального директора ДП „Регіональні електричні мережі" від 24.12.2014 № 375 „Про переміщення Донецької та Луганської філій з території проведення АТО", робоче місце позивача як і робочі місця іншого промислово-виробничого персоналу філії, знаходилося в будівлі апарату управління Донецької філії у м. Димитров (Мирноград), пр. Кузнецький, 1-Б, де позивач у зазначений період часу фактично виконував свої трудові обов'язки. На території вказаного міста антитерористична операція (2014-2016) не проводилася (близько 100 км. від м. Донецька).

Колегія суддів не приймає доводи скаржника з посиланням на спільне рішення адміністрації Донецької філії Боржника і Первинної профспілкової організації Донецької філії ДП „Регіональні електричні мережі" від 13.05.2015 року щодо неможливості здійснення розрахунків і як наслідок виплати компенсацій за невикористані відпустки до стабілізації фінансового стану підприємства і поновлення первинних документів бухгалтерського обліку, з підстав їх необґрунтованості, оскільки, відповідні виплати здійснюються відповідно до Кодексу законів про працю України і адміністрація підприємства та профспілкова організація не вправі своїми рішеннями відміняти чи призупиняти дію Закону.

Крім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії наказу № 83/к від 16.07.2015 року про звільнення ОСОБА_2, підписаному уповноваженою особою - в.о. директора Вагісом В.В., чітко вказано кількість днів невикористаної відпустки позивача, а відтак, на думку судової колегії, у адміністрації підприємства була інформація і всі законні підстави для здійснення розрахунку з позивачем. Жодних належних доказів на спростування зазначеного факту, матеріали справи не містять. Не надано відповідних доказів і апеляційному суду.

Відповідно до приписів ст. 10 Закону України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, а відтак, посилання скаржника щодо залишення поза увагою місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали висновку Донецької Торгово-промислової палати № 1019/12-12/03 від 16.07.2015 року щодо наявності обставин форс-мажору в даному випадку колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вказаний висновок стосується податкових зобов'язань підприємства-боржника, а не трудових правовідносин між ОСОБА_2 та ДП «Регіональні електричні мережі»,

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний висновок не є сертифікатом Торгово-промислової палати України, як про то зазначено в чинному законодавстві, а звільнення позивача відбувалося в м. Мирноград, а не на непідконтрольній органам державної влади України території. Жодних доказів на спростування зазначеної обставини матеріали справи не містять. Не надано відповідних доказів і апеляційному суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, перевіривши наявний в матеріалах справи наданий позивачем розрахунок щодо компенсації за невикористану відпустку, колегія суддів приходить до висновку, що наданий ОСОБА_2 розрахунок компенсації є обґрунтованим і арифметично вірним - 32 774,13 грн. (352,41 грн. середньоденного заробітку х 93 дні).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 19.09.2016 року позивачу проведено виплату на картковий рахунок частини компенсації за невикористану відпустку у розмірі 28 851,69 грн., а відтак судом першої інстанції правомірно припинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 цій частині.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 компенсації за невикористану відпустку підлягає сума у розмірі 3 922,44 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів перевіривши наданий позивачем наявний в матеріалах справи розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15.08.2015 року по 29.12.2015 року в розмірі 59 006,07 грн., погоджується з висновком суду першої інстанції щодо його обґрунтованості та арифметичної вірності.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначити, матеріали справи не містять жодних доказів, які б спростовували заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку. Не надано відповідних доказів і апеляційному суду, а тому, на думку колегії суддів, позовні вимоги позивача про стягнення з ДП „Регіональні електричні мережі" 59 006,07 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду Київської області від 20.12.2016 року у даній справі є обґрунтованим та таким, що прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі безпідставні, необґрунтовані та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-105,106 ГПК України, Кодексом законів про працю України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Регіональні електричні мережі" на ухвалу господарського суду Київської області від 20.12.2016 року у справі № 911/4610/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 20.12.2016 року у справі № 911/4610/15 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 911/4610/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

С.В. Сотніков