ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 914/585/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Корнілової Ж.О., Могил С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівський будівельний холдинг"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 12.10.16
у справі№914/585/16
господарського судуЛьвівської області
за позовомВідділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівський будівельний холдинг"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачане з'явилися, були належно повідомлені,
відповідачаМєшкова К.С. (дов. від 20.02.17)

В С Т А Н О В И В :

Відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський будівельний холдинг" з урахуванням уточнення вимог, про стягнення 254 718,78 грн. основного боргу, 764,16 грн. інфляційних, 2 037,75 грн. 3% річних за неналежне виконання договору про відшкодування комунальних послуг від 22.10.15 №1 у період з 22.10.15 по 31.01.16.

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.05.16 у справі №914/585/16 (суддя Березяк Н.Є.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.10.16 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Данко Л.С., судді: Галушко Н.А., Орищин Г.В.) позов задоволено частково. Стягнуто 224 996,02 грн. боргу. Відмовлено у стягненні 2 390,38 грн., нарахованих за січень 2016 року У решті позовних вимог провадження у справі припинено. Судові акти мотивовані недоведеністю відповідачем належними доказами оплати чи будь-яких інших вимог або претензій стосовно неотримання ним рахунків для оплати, через що наявні підстави для задоволення вимог у частині стягнення боргу на суму 224 996,02 грн.

Не погоджуючись із судовими актами у справі, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати у частині стягнення 224 996,02 грн. Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, що судами у порушення норм матеріального та процесуального права не надано належної оцінки обставинам, за яких відповідачу жодного разу не надавалося розрахунку за споживання та показників лічильників, не складалося акту прийому-передавання лічильника, що є підставою для остаточних розрахунків, не вказане джерело походження та структура боргу, не надана інформація про вартість бази нарахування боргу (розміри тарифів на ЖКП, які діяли протягом оскаржуваного періоду) та підстав для їх застосування.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 22.10.15 між Відділом освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівський будівельний холдинг" (замовник) укладено договір про відшкодування комунальних послуг №1, за умовами п.1.1. якого позивач зобов'язується своєчасно надавати комунальні послуги з постачання теплоенергії з метою опалення частини приміщення добудови ЗОШ №5 по вул. Зварицькій,71 у м. Дрогобич, а відповідач зобов'язався відшкодовувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Зазначений договір є чинним, не визнавався недійсним і не розривався у встановленому законом порядку.

06.11.15 з метою обліку наданих послуг з постачання теплоенергії на опалення частини добудови ЗОШ №5 по вул. Зарицькій,71 у м. Дрогобич актом КП "Дрогобичтеплоенерго" введено в експлуатацію теплолічильник Х-12 № 04198 (а.с.10), відповідно до якого показники лічильника Х-12 №04198 є обнулені, що підтверджується актом від 06.11.15, листом-відповіддю КП "Управління капітального будівництва" Дрогобицької міської ради від 14.04.16 №95 (а.с.10, 65), листом від 15.04.16 №21 МКНВП "Технологія", яке проводило запуск даного лічильника та архівами зняття показників теплового лічильника Х-12 № 04198 (а.с.55-59) з яких вбачається факт обнуління показників лічильника у листопаді 2015 року та розмір спожитої у спірному періоді теплоенергії. Таким чином, за період з 03.11.15 по 15.04.16 розмір спожитої теплоенергії становить 161,33 Гкал.

Із поданого позивачем розрахунку за період жовтень 2015 року-січень 2016 року вартість теплоенергії склала 260 345,62 грн. за споживання 151,81 Гкал, яка не оплачена.

Листом від 29.01.16 №119 позивач повідомив відповідача, що заборгованість за теплопостачання станом на 31.01.16 становить 254 718,78 грн. згідно рахунків №167 за жовтень, №168 за листопад, №179 за грудень 2015 року; №4 за січень 2016 року. При цьому у листі зазначено про повторне надсилання рахунків з вимогою їх оплати у 10-тиденний термін. Як вбачається з листа Львівської дирекції ДППЗ "Укрпошта" від 12.04.16 №71, зазначений рекомендований лист вручений відповідачу 03.02.16 (а.с.62-64).

05.02.16 позивач направив на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення претензію з вимогою погасити заборгованість, яка залишена без відповіді і задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, позивачем нараховані інфляційні у розмірі 3 511,84 грн. та 3% річних у розмірі 2 115 грн., які просив стягнути з відповідача, проте у ході розгляду справи відмовився від заявлених вимог, результатом чого стало припинення провадження у вказаній частині позовних вимог.

Також у ході розгляду справи позивач відмовився від вимог про стягнення з відповідача 27 332,38 грн. нарахованих за жовтень 2015 року, оскільки показники лічильника були обнулені у листопаді і докази, що підтверджують споживання теплоенергії на зазначену суму у жовтні відсутні.

Крім того, як правильно зазначив відповідач у додаткових поясненнях (а.с.71-74), при розрахунку вартості спожитої у січні теплоенергії у розмірі 43,07 Гкал по тарифу 1 671,59 грн./Гкал, позивачем допущено арифметичну помилку і зазначена вартість спожитої теплоенергії 74 385,76 грн., а не 71 995,38 грн.

Відповідач, не заперечуючи факт споживання теплоенергії, оспорює лише його розмір, оскільки представник ТОВ "Львівський будівельний холдинг" на встановленні пристрою обліку і обнуління його показників не був запрошений, як і не брав участі у зніманні кінцевих показників споживання, що на його думку є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на положення ст.20 ЗУ "Про Житлово-комунальні послуги" та ст.ст.24, 31 ЗУ "Про теплопостачання".

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт надання послуг з теплопостачання відповідачем не заперечується, а відтак надані послуги повинні бути оплачені у обсягах споживання та за встановленими тарифами. Доводи відповідача про не направлення на його адресу рахунків по наданим послугам, відхилені судами, оскільки протягом періоду споживання жодних заперечень щодо їх якості, доказів звернення про надання інформації стосовно розміру, якості та вартості наданих послуг у спірному періоді відповідачем суду не надано. При цьому, жодних доказів про звернення споживача з вимогою надати рахунки для оплати та звірити показники лічильника зазначені у них відповідачем суду також не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Договірні зобов'язання, умови (пункти) яких визначені на розсуд сторін і погоджені ними, є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства та інших правових актів і повинні виконуватися належним чином, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, які у певних умовах звичайно ставляться, що передбачено ст.193 ГК України і кореспондується з положеннями ст.526 ЦК України.

Як зазначено вище, 22.10.15 сторони уклали договір №1 про відшкодування комунальних послуг, який є чинним, не визнавався недійсним і не розривався у встановленому законом порядку, такі докази у матеріалах справи відсутні і відповідачем судам попередніх інстанцій не додано.

Виходячи з визначених договором положень п.п.1.2, 1.4 виконавець (Відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради) самостійно визначає кількість наданих комунальних послуг, шляхом зняття показника теплолічильника та самостійно визначає вартість обсягу комунальних послуг з урахуванням показника теплолічильника за відповідний розрахунковий період та існуючого роздрібного тарифу у відповідному місяці. Щодо розміру тарифів на вказані ЖКП, які діяли протягом оспорюваного періоду нарахування, як встановлено попередніми інстанціями і вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови НКРЕ від 03.03.15 №662, від 31.03.15 №1171 та від 30.04.15 №1522, наказом КП "Дрогобичтеплоенерго" Дрогобицької міськради від 18.05.15 №68 з 01.05.15 для потреб споживачів (крім населення) встановлена вартість за теплоенергію на рівні 1 732,09 грн./за1Гкал, а з 01.11.15 на виконання постанови НКРЕ від 29.10.15 №2690 наказом від 16.11.15 №141 встановлена вартість за теплоенергію на рівні 1 671,59 грн./за1Гкал.

Таким чином, присутність представника споживача при знятті показників теплолічильника не є обов'язковою, проте це не перешкоджає йому самостійно перевірити ці показники і у випадку виявлення розбіжності відкоригувати вартість комунальних послуг, що підлягають до сплати. Доказів таких розбіжностей відповідач судам не надавав.

Отже, джерела, підстави і структура боргу визначені договірними відносинами сторін, розмір тарифів на які затверджений вказаними постановами НКРЕ. Виставлені рахунки первинно надані споживачу нарочно і протягом періоду надання послуг жодних заперечень від споживача щодо якості їх надання не надходило. Після вчасної не сплати рахунки направлені поштою, про що матеріали справи містять відомості про отримання їх уповноваженою особою споживача (а.с.62-63).

У зв'язку із зазначеним, доводи скаржника, про не зазначення позивачем джерела походження та структури боргу, не надання інформації про вартість бази нарахування боргу (розміри тарифів на ЖКП, які діяли протягом оскаржуваного періоду) та підстав для їх застосування, аргументовано відхилені судами попередніх інстанцій.

Щодо доводів скаржника про неповідомлення його про обнуління та зняття показників лічильника, оскільки, представник відповідача на встановленні лічильника споживання теплоенергії і обнуління його показників не був запрошений, як і не брав участі у зніманні кінцевих показників споживання і складенні відповідного акту, що зважаючи на положення ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" та ст.ст.24, 31 ЗУ "Про теплопостачання" є підставою для відмови у позові, колегія суддів касаційної інстанції ставиться до них критично, зважаючи на таке.

Статтею 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" та ст.24 ЗУ "Про теплопостачання" передбачено право споживача на отримання необхідної інформації щодо наданих послуг.

У матеріалах справи відсутні будь-які заперечення з боку відповідача щодо неналежного виконання позивачем умов спірного договору.

Оскільки доказів звернення до позивача про надання інформації стосовно якості, розміру та вартості наданих послуг з теплопостачання у спірному періоді відповідач судам не надав, висновки судів щодо не спроможності мотивів відповідача з приводу порушення вказаних норм матеріального права є вірними.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому її слід залишити без змін, як таку, що ухвалена при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський будівельний холдинг" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.10.16 у справі №914/585/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б.М. Грек

Судді Ж.О. Корнілова

С.К. Могил