ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа № 911/4080/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. при секретарі судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ

від імені якого діє Регіональна філія Львівська залізниця ПАТ Укрзалізниця, м. Львів

до Державного підприємства Димерське лісове господарство, Київська обл., с. Катюжанка

за участю третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача:

1. Львівська митниця Державної фіскальної служби України , м. Львів,

2. Чернівецька митниця Державної фіскальної служби України, м. Чернівці,

на стороні відповідача:

3. ОСОБА_1 відділення поліції Стрийського відділу ГУНП у Львівській області, м. Жидачів

про стягнення 68462,80 гривень

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність №9541 від 25.10.2016;

Від відповідача

Від третьої особи 1: не зявились;

Від третьої особи 2: не зявились;

Від третьої особи 3: не зявились.

Позивач, публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Укрзалізницязвернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства Димерське лісове господарство про стягнення 68462,80 гривень.

Ухвалою суду від 16.12.2016 залучено в якості третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Львівську митницю Державної фіскальної служби України та Чернівецьку митницю Державної фіскальної служби України.

30.12.2016 позивач через канцелярію суду подав додаткові пояснення до позовної заяви.

03.01.2017 через канцелярію суду від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що на підставі інформації СВ Жидачівського ВП Стрийськогт ВП ГУ Національної поліції у Львівській області (лист від 27.05.2016 №3132/60/05-2016), ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, п. 14 Вичерпного переліку №467, Чернівецькою митницею ДФС проведено поглиблений огляд товару «дрова паливні у вигляді колод хвойних та листяних порід», що переміщувалися у залізничних вагонах, про що листом від 06.06.2016 повідомлено начальника станції Вадул-Сірет з проханням забезпечити розвантаження вагонів. За результатами огляду вагонів інспектором митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №408020205/2016/000021 від 07.06.2016. За результатами проведеного догляду встановлено що товари відповідають заявленим у ЕМД та ТСД. Порушення митних правил не виявлено. Залізницею складено акти загальної форми на випуск вагонів з нарахуванням належних платежів за затримку на ст. Вадул-Сірет в розмірі 7996,30 гривень. Зазначає, що дані нараховані платежів підлягають стягненню з Державного підприємства «Димерське лісове господарство» у відповідності до ст. 218 Митного кодексу України.

25.01.2017 через канцелярію суду від третьої особи 1 надійшли пояснення, в яких зазначив, що листом Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 24.05.2016 №3051/60/05-2016 надійшло прохання про забезпечення переогляду вагонів на залізничній станції «Скнилів». Переогляд проведений на підставі ухвали слідчого судді Жидачівського районного суду Львівської області Сидорака Б.Г. про тимчасовий доступ до речей від 21.06.2016 за матеріалами досудового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідування за №000489 від 18.05.2016, за ознаками ч. 3 ст. 191 КК України. На виконання зазначеного листа Львівською митницею ДФС листом від 24.05.2016 №7659/13/70-20/10/38 надіслано прохання про забезпечення виведення вагонів на залізничній станції «Скнилів» у безпечне місце для здійснення вивантаження та встановлення фактичної наявності у відповідності до товаро-супровідних документів переміщуваного товару, який знаходився у вагоні. Зазначає, що у відповідності до ч.2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб. Долучив до матеріалів справи копії вищевказаних листів.

08.02.2017 відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову та просив у його задоволенні відмовити з тих підстав, що дії Львівської та Чернівецької митниць ДФС України були протиправними. А тому у позивача відсутні законні підстави для нарахування та заявлення до відшкодування витрат, повязаних із здійсненням митного контролю вантажу, що переміщувався вагонами № 60605326, № 67166447, № 67913137 та № 67858530. Крім того, вказує що ініціатором огляду (переогляду) товару є Стрийський відділ поліції Жидачівського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, оскільки саме на підставі листів останнього вагони № 67166447, № 67913137 та № 67858530 були зупинені для здійснення митного огляду вантажу, що в силу приписів ст. 338 Митного кодексу України покладає саме на Стрийський відділ поліції Жидачівського відділення поліції Національної поліції у Львівській області обовязок відшкодувати позивачу понесені додаткові витрати.

13.02.2017 через канцелярію суду відповідачем надано письмові пояснення, в яких викладено додаткові заперечення проти позову, зокрема, відповідач заявляє про застосування строків позовної давності, в обґрунтування чого посилається на положення ст. 137 Статуту залізниць України, що визначає 6-ти місячний строк позовної давності, який почав свій перебіг з моменту першого затримання вагонів 18.05.2016 та закінчився 21.11.2016, коли як з позовом позивач звернувся лише 02.12.2016. Також в поясненнях відповідач посилається на безпідставне долучення до матеріалів справи копії рішення Господарського суду Житомирської області у справі № 906/1159/16, оскільки в силу ст. 35 ГПК України, факти встановлені цим рішенням не мають преюдиціального значення, оскільки у тій справі приймали участь інші особи.

Також відповідач посилається на безпідставність тверджень позивача, що однією з підстав затримки вагонів була ухвала про тимчасовий доступ до речей у справі від 20.05.2016 № 443/887/16-к та від 21.05.2016 № 443/867/16-к оскільки дата затримки вагонів (18.05.2016) передує датам вказаних судових рішень.

Ухвалою суду від 13.02.2017 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 відділення поліції Стрийського відділу ГУНП у Львівській області.

28.02.2017 через канцелярію суду позивач подав заперечення на відзив відповідача, зокрема зазначає, що строки, встановлені ст. 315 ГК України та статтею 136 Статуту залізниць України, не поширюються на перевезення вантажів у міжнародному сполученні, які регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) та Конвенцією про міжнародні залізничні перевезення.

28.02.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме копії договору №6324596 від 08.01.2015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та наданні залізницею послуги.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що незявлення представників третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників третьої особи, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.01.2015 позивачем та відповідачем укладено договір № 6324596 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надання залізницею послуги, предмет якого є надання позивачем послуг відповідачу, повязаних з перевезенням вантажів, та проведенням розрахунків за ці послуги.

В травні 2016 року зі станції Бородянка Південно-Західної залізниці державним підприємством «Димерське лісове господарство» було відправлено вагони № 60605326, № 67166447, № 67913137 та № 67858530 з вантажем «технологічна сировина хвойних порід (сосна), одержувач «SC PROLISOK» S.R.L. Romania.

18.05.2016 на ст. Ходорів Львівської залізниці зазначені вагони були затримані правоохоронними органами, про що складено акт загальної форми № 162, згідно якого вагони, що перелічені в акті, затримані на вимогу правоохоронних органів та громадських активістів до зясування всіх питань.

24.05.2016 позивачем отримано лист Львівської митниці ДФС від 19.05.2016 № 7400/13-70-20/10/38, в якому митницею зазначено, з посиланням на надходження листа УСБУ у Львівській області від 18.05.2016, з метою проведення переогляду, для забезпечення перевірки викладеної інформації про необхідність забезпечити виведення вагонів, в т.ч. № 60605326 у безпечне місце для здійснення вивантаження та встановлення фактичної наявності, у відповідності до ТСД переміщуваного товару, який знаходиться у вагонах.

На підставі зазначеного листа позивачем 25.05.2016 направлено вагон № 60605326 на станцію Скнилів.

На станції Ходорів позивачем 25.05.2016 було складено акт загальної форми № 186, згідно якого за користування вагоном, маневрові роботи, повідомлення, зберігання вантажу нараховано 10932,20 гривень.

25.05.2016 вагон № 60605326 прибув на станцію Скнилів та позивачем складено акт загальної форми № 1445, згідно якого 25.05.2016 прибув вагон №60605326 для проведення комісійного вивантаження, у відповідності до листа Львівської митниці №7659/13-70-20/10/38 від 24.05.2016, був відставлений на 15 колію.

25.05.2016 на станції Скнилів складений акт загальної форми № 1449, в якому зазначено, що на підставі листа Львівської митниці №7659/13-70-20/10/38 від 24.05.2016 проведено вивантаження вантажу із вагону № 60605326, комісійний огляд та огляд спеціалістами НЛТУ України щодо встановлення фактичної наявності вантажу.

25.05.2016 на станції Скнилів складено акт загальної форми № 1458, згідно якого після вивантаження вантажу з вагону та його комісійного огляду, вантаж завантажено назад у вагон №60605326

28.05.2016 прийнято рішення про випуск зазначеного вагону та він прослідував за призначенням.

28.05.2016 на станції Скнилів складено акт загальної форми № 1484, згідно якого за затримку вагону № 60605326: користування вагоном (4 дні), маневрову роботу, зберігання вантажу у вагоні, участь представника у митному огляді, повідомлення та вантажно-розвантажувальні роботи, загалом нараховано 9582,60 гривень;

28.05.2016 за наказом залізниці № 28, на підставі листа Жидачівського відділення поліції № 3142/60/05-2016 вагони 67166447, 67913137, 67858530 відправлено на станцію Вадул-Сірет Львіської залізниці.

Зі змісту листа Жидачівського відділення поліції № 3142/60/05-2016 від 27.05.2016 вбачається, що в провадженні СВ Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000489 від 18.05.2016 за ч. 1 ст. 366КК України. Зазначене досудове розслідування ініційовано у звязку виявленням на станції Ходорів близько 50 вагонів завантажених лісопродукцією без необхідного маркування.

Також в листі зазначено, що 18.05.2016 на станції Ходорів щодо зазначених вагонів проводилися слідчі дії.

Цим листом ОСОБА_1 відділення поліції вказало залізниці на необхідність скерування вагонів в тому числі вагонів № №67166447, 67913137, 67858530 на станцію Вадул-Сірет для ретельного митного огляду лісопродукції представниками Чернівецької митниці із залученням відповідних спеціалістів, з метою встановлення відповідності вантажу до товаро-супровідним документам, а також виявлення інших порушень законодавства при транспортуванні вищевказаного товару залізничним транспортом.

У звязку з цим на станції Ходорів 28.05.2016 складено акти загальної форми № 190, 191 та 192 за затримку на станції Ходорів вагонів № № 67166447, 67913137, 67858530 та нараховані платежі на загальну суму 41415,70 гривень.

20.05.2016 слідчий суддя Жидачівського районного суду Львівської області Сидорак Б.Г. виніс ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000489 від 18 травня 2016 року, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України

21.05.2016 слідчий суддя Жидачівського районного суду Львівської області Сидорак Б.Г. виніс ухвалу про тимчасовий доступ до речей у кримінальному провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000489 від 18 травня 2016 року, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України

05.06.2016 на странцію Вадул-Сірет прибули вагони 67166447, 67913137, 67858530 та були затримані для здійснення переогляду, що підтверджується актом загальної форми № 769 від 06.06.2016

Листом від 06.06.2016 № 24-70-20/03 Чернівецька митниця ДФС України звернулася до начальника станції ОСОБА_4 із проханням забезпечити розвантаження вагонів 67166447, 67913137, 67858530 з метою здійснення митного огляду.

За результатами огляду Чернівецькою митницею ДФС складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів від 07.06.2016 № 408020205/2016/000021, згідно з яким сторонніх вкладень у вантажі не виявлено.

07.06.2016 на станції ОСОБА_4 Сирет складено акти загальної форми № 793, згідно яких проведено митний огляд вагонів, № 67166447, № 67858530, №67913137. Закінчено затримку 07.06.2016, нараховано за користування вагоном №67913137 та зберігання вантажу у вагоні 1906,10 гривень, за користування вагоном № 67858530 та зберігання вантажу у вагоні 1915,30 гривень, за користування вагоном № 67166447 та зберігання вантажу у вагоні, маневрові роботи та телеграфний збір 2710,90 гривень.

Загалом на станціях Ходорів, Скнилів та Вадул-Сірет залізницею згідно з актами загальної форми № 186, 190, 191, 192, 793 за затримку вагонів №№ 60605326, 67166447, 67913137, 67858530 нараховано платежів на суму 68462,80 гривень.

Посилаючись на те, що відповідач має відшкодувати зазначені витрати, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача зазначену суми додаткових витрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 306 Господарського кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 10 Цивільного кодексу України встановлює, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС).

Відповідно до § 1 статті 11 УМВС відправник повинен додати до накладної супровідні документи, необхідні для здійснення митних та інших правил на всьому шляху прямування вантажу.

Нормативні положення § 2 статті 11 УМВС передбачають відповідальність відправника перед залізницею за наслідки, що виникли у результаті відсутності, недостатності чи неправильності супровідних документів.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою КМ України від 06.04.1998 р. № 457) (далі - Статут).

У відповідності до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 р. № 273/96-ВР, ст. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Відповідно до ст. 119 Статуту, п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458 (далі за текстом Правила та/або Правила користування вагонами і контейнерами), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р., збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до ст. 46 Статуту, вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 р. за № 317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Згідно з пунктами 3, 8 Правил користування вагонам і контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. № 113, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, ОСОБА_3 про затримку вагонів форми ГУ-23а, ОСОБА_3 загальної форми ГУ-23. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

У відповідності до пунктів 10, 12, 13 вказаних Правил станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 864/5085.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не являються підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

В силу п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Пунктом 2.10 названих Правил передбачено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Враховуючи те, що матеріалами справи документально підтверджено факт затримки вагонів, розрахунок суми за простій вагонів оформлено актами загальної форми, що в контексті розглядуваних правовідносин є належними та допустимими доказами затримки вагонів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача по відношенню до відповідача.

Згідно з п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

За приписами § 2 ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) перевірка вантажу на шляху перевезення може здійснюватися за умовами, передбаченими митними правилами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Частинами 1, 2 статті 325 Митного кодексу України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною п'ятою статті 338 названого вище Кодексу встановлено, що, зокрема, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Саме посилаючись на зазначені положення закону, відповідач заперечує проти позову та вказує, що не має нести додаткові витрати, повязані із затримкою вагонів, адже такий обовязок покладається на ініціатора додаткового огляду, та оскільки таким ініціатором був Стрийський відділ поліції Жидачівського відділення поліції Національної поліції у Львівській області, сума понесених позивачем додаткових витрат підлягає стягненню саме з нього.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що ст. ст. 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 Організація митного контролю та 48 Зони митного контролю відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролюю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як ст. 218 Митного кодексу України включена у главу 32 Митні формальності на залізничному транспорті, яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті та підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Таким чином, дії щодо здійснення Львівською та Чернівецькою митницями ДФС митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Отже, обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Наведене зумовлює висновки суду про підставність звернення позивача до суду із розглядуваним позовом та вимогами саме до відповідача, адже за логікою наведених положень законодавства, позивач має право розраховувати на отримання плати за користування вагонами за весь час їх фактичного використання, включаючи час затримки, та проведення за дорученнями компетентних органів дій (розвантаження, навантаження, маневрові роботи т т.і.), за виключенням лише тих випадків коли така затримка чи необхідність проведення додаткових робіт обумовлені діями чи обставинами, відповідальність за які несе сама залізниця.

В перебігу розгляду справи судом не встановлено, відповідачем не доведено, що дії Стрийського відділення поліції Жидачівського відділення поліції Головного управління Національної поліції не відповідали вимогам закону. Не встановлено судом і порушень в діяльності Львівської та Чернівецької митниць, що діяли на виконання доручень зазначеного органу досудового розслідування.

Правомірність проведених процедур щодо поглибленого огляду товарів відповідача певною мірою підтверджується і Ухвалами слідчого судді Жидачівського районного суду Львівської області Сидорак Б.Г. від 20.05.2016, 21.05.2016 про тимчасовий доступ до речей і документів справа №443/867/16-к.

При цьому хоча вони і складені пізніше ніж дата першого затримання вагонів але сам факт їх подальшого прийняття та їх зміст підтверджує наявність станом на час першої затримки вагонів (18.05.2016) достатніх підстав для здійснення такої затримки, додаткового огляду вантажу та відповідність вимогам законодавства дій позивача, що виконав відповідні доручення.

Пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Позивачем, на підставі наведених вище актів загальної форми, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плата за маневрову роботу, плата за розвантажувальні роботи, які були виконані залізницею через затримку вагонів №№ 60605326, 67166447, 67913137, 67858530, що зумовлює висновки суду про задоволення позову та стягнення з відповідача додаткових витрат позивача у розмірі 68462,80 гривень.

Заперечення відповідача, в частині, що стосується вчинення низки неправомірних дій Львівською та Чернівецькою митницями ДФС України прийняті судом до уваги, враховані під час прийняття судом цього рішення але висновків суду про задоволення позову не спростовують.

Судом, встановлено, що отримання позивачем листів Львівської митниці (від 19.05.2016 №7400/13-70-20/10/38, від 24.05.2016 №7653/13-70-20/10/38, 31.05.2016 №8051/13-70-20/1038) та Чернівецької митниці (від 06.06.2016 №24-70-62-20/03) та листа Стрийського відділення поліції Жидачівського відділення поліції Головного управління Національної поліції (№3142/60/05-2016 від 31.05.2016 №3225/60/05-2016) були достатніми підставами для виконання позивачем наданих доручень, здійснення відповідної затримки, направлення вагонів на вказані станції та проведення позивачем необхідних робіт (розвантаження, завантаження маневрові роботи).

Подальше вчинення зазначеними митними органами митних процедур, дотримання ними вимог Митного кодексу України та інших нормативних актів безпосередньо не впливає на висновки суду по цій справі, адже перевірка зазначених обставин до безпосереднього предмету доказування не входить.

Як вже зазначалося, визначальним для суду є факт правомірності дій самого позивача, що, як вбачається, не припустився таких порушень, що позбавляли б його права на отримання відповідних платежів, а також те, що понесення відповідних витрат по оплаті додаткових витрат залізниці за затримку вагонів не є мірою відповідальності, а несе лише компенсаторну функцію витрат залізниці по затверджених тарифах.

Врахування інтересів відповідача, та здійснення з цією метою перевірки правомірності дій митних органів під час огляду (переогляду) товарів, виконання доручень органів досудового розслідування, може мати місце в межах окремого позову відповідача до певних осіб про відшкодування понесених ним додаткових витрат, що не повязані із його неправомірними діями але призвели до невиправданих додаткових втрат, повязаних із перевезенням вантажу, в тому числі, але не обмежуючись, в контексті вимог ст. 338 Митного кодексу України.

Щодо застосування строків позовної давності.

В своїх запереченнях проти позову відповідач посилався на пропуск позивачем строків позовної давності під час звернення до суду із розглядуваним позовом. Відповідач посилається на положення ст. 137 Статуту залізниць України, що визначає 6-ти місячний строк позовної давності, та вважає, що він почав свій перебіг з моменту першого затримання вагонів 18.05.2016 та закінчився 21.11.2016, коли як з позовом позивач звернувся лише 02.12.2016.

Надаючи доводам відповідача в цій частині належну юридичну оцінку суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ЦК України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною. Спеціальна позовна давність підлягає застосуванню лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України та ст. 137 Статуту залізниць України для позовів перевізника до вантажоодержувача чи вантажовідправника, що випливають з перевезення встановлено шестимісячній строк позовної давності.

Водночас, ст. 926 Цивільного кодексу України, ч.6 ст. 315 Господарського кодексу України встановлюють, що позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 4.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) та статті 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ).

Згідно ст. 31 УМВС претензії та позови відправника або одержувача до залізниць по договору перевезення, а також вимоги та позови залізниць до відправників та одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів та про відшкодування шкоди можуть бути заявлені протягом 9 місяців.

З огляду на викладене, до вимог позивача в контексті розглядуваних правовідносин має застосовуватися девятимісячний строк позовної давності за правилами ст. 31 УМВС, а не шестимісячний за правилами ст. 137 Статуту залізниць України та ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, позивачем не пропущено строку позовної давності при зверненні до суду із розглядуваним позовом.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладається судом на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Димерське лісове господарство» (07313, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Катюжанка, вул. Шевченка, 1, код 24214088) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195) нарахованих платежів за час затримки вагонів в сумі - 68462,80 гривень та 1450,00 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 28.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 06.03.2017.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник