номер провадження справи 27/171/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 Справа № 908/3412/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; поштова адреса: АДРЕСА_2)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3; поштова адреса: АДРЕСА_4)

про стягнення 47 781 грн. 52 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники торін:

від позивача: не з'явився (ОСОБА_3, дов. № 145 від 03.01.2017 р.,у судовому засіданні 22.02.2017 р.);

від відповідача: ОСОБА_4, договір б/н від 01.02.2017 р. (НОМЕР_1 від 12.12.1996 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Луцьк звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя, про стягнення 39000 грн. 00 коп. боргу за надані послуги, 8781 грн. 52 коп. боргу за простій автомобілів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2016 р., справу № 908/3412/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 23.12.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3412/16, присвоєно справі номер провадження 27/171/16 та призначено судове засідання на 06.02.2017 р.

03.02.2017 р. від позивача надійшла письмова заява про зменшення розміру позовних вимог. У заяві зазначено, що відповідач 16.12.2016 р. сплатив основну суму боргу в розмірі 39000,00 грн., інші заявлені позовні вимоги не сплачені. Враховуючи повне погашення основного боргу після пред'явлення позову, зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача борг за простій автомобілів у розмірі 8781,52 грн.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України, про що зазначено в ухвалі суду від 06.02.2017 р.

Ухвалою суду від 06.02.2017 р. розгляд справи відкладався на 22.02.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача, а також, враховуючи необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, об'єктивного розгляду спору.

Ухвалою суду від 22.02.2017 р., згідно з письмовою заявою позивача, на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на 15 днів - до 09.03.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, враховуючи необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, об'єктивного розгляду спору, розгляд справи відкладено на 09.03.2017 р.

У судовому засіданні 09.03.2017 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До початку розгляду справи в судовому засіданні 09.03.2017 р. представник відповідача подав письмову заяву про здійснення фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Статтею 81-1 ГПК України передбачено здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду.

Відповідно до ст. 81-1 ГПК України, за заявою відповідача, починаючи з судового засідання 09.03.2017 р. здійснювалося фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представнику відповідача, який прибув у судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 09.03.2017 р., не з'явився.

На електронну адресу суду від позивача 06.03.2017 р. надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи документами, у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання 09.03.2017 р. представника позивача. Зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Також на електронну адресу господарського суду від позивача 06.03.2017 р. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вих. № 47 від 03.03.2017 р.) та додаткове пояснення (вих. № 46 від 03.03.2017 р.) до позовної заяви.

Оригінали даних клопотання, заяви про зменшення розміру позовних вимог та додаткового пояснення надійшли до суду поштою 09.03.2017 р. об 11 год. 30 хв., після закінчення судового засідання, долучені до матеріалів справи.

У заяві про зменшення розміру позовних вимог зазначено, що при виставлені рахунку-фактури № СФ-0000774 від 10.12.2015 р. про сплату штрафу за простій автомобіля НОМЕР_2/НОМЕР_6 була допущена помилка в сумі штрафу, а саме замість 3757,39 грн. було зазначено 3771,66 грн. У зв'язку з викладеним, враховуючи додаткові пояснення від 03.03.2017 р. за вих. № 45, зменшує розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за простій автомобілів у розмірі 8767,25 грн.

Згідно зі ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог на підставі ст. 22 ГПК України.

Судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за простій автомобілів у розмірі 8767,25 грн.

Позовні вимоги мотивовано наступним. Між сторонами в справі 05.12.2014 р. укладений договір № 0612/2014-п на міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом. На підставі договору сторонами була підписана заявка № 150716 від 15.07.2016 р. за маршрутом Німеччина - Суми, вартість фрахту склала 39000,00 грн. Факт виконання позивачем своїх зобов'язань у повному обсязі та належним чином підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною № 291465. Станом на день звернення з позовом відповідач надані послуги в сумі 39000,00 грн. не оплатив. У ході надання послуг за заявками: № 261115/1, № 261115/1, № 261115, які були укладені згідно договору № 0612/2014-п, виник простій транспортних засобів. На підставі даних простоїв транспортних засобів відповідачу були виставлені рахунки на оплату штрафу за простій автомобілів, які отримані відповідачем 25.12.2015 р. Також відповідачу направлено претензію № 1 про сплату заборгованості за простої автомобілів, яку останній отримав 21.07.2016 р. Оплата здійснена відповідачем не була. Позов обґрунтований ст.ст. 174, 193, 216, 230, 231, 307 ГК України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 908, 909, 917, 918 ЦК України, Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

Відповідач проти позову заперечив. У письмовому відзиві, що надійшов до суду 03.02.2017 р., та письмовому запереченні, яке надійшло 09.03.2017 р., зазначив, що відповідно до договору від 05.12.2014 р. № 0612/2014-п позивач надав 23.07.2016 р. відповідачу послугу з перевезення вантажу, про що було складено акт № ОУ-0000403 здачі-прийняття робіт (надання послуг). Сума оплати за надану послугу складає 39000,00 грн. Відповідно до розділу 4 договору оплата за послугу здійснюється протягом 14 днів з моменту надання перевізником комплекту документів. 08.12.2016 р. відповідач отримав комплект документів щодо наданої послуги. 16.12.2016 р. відповідач перерахував позивачу 39000,00 грн. Оскільки строк дії договору до 31.12.2016 р., то на теперішній час договір № 0612/2014-п є недіючим. Будь-яких претензій, вимог з боку позивача на адресу відповідача не надходило. Оплата за отримані послуги за заявками №№ 261115/1, 261115, 150716 здійснена відповідачем у повному обсязі. Вважає, що позивачем безпідставно заявлені вимоги щодо додаткової оплати простою автомобільного транспорту, які документально не підтверджені. Позивачем не надано документів, підтверджуючих простій транспортних засобів. Є незрозумілим порядок нарахування суми штрафу за простій. У заявках зазначено, що за простій виплачується штраф із розрахунку 500 грн. за кожну добу. Крім цього, при вирахуванні часу простою транспортних засобів позивач не врахував години, відведені в якості нормативного простою - 48 годин на завантаження/замитнення та 48 годин на розмитнення/розвантаження. Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 315 ГК України позивачем прострочено строки подання претензій та позовів у частині заявлення вимог щодо оплати простою автотранспорту. Позовні вимоги щодо стягнення 47781,52 грн. вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У додатковому письмовому поясненні від 03.03.2017 р. вих. № 45 позивач зазначив, зокрема, що простій був зафіксований у картках простою. Штраф за простій нарахований згідно з п. 5.1.1 договору, із розрахунку 50 євро за кожну додаткову добу простою. Рахунки за простій, які отримані відповідачем 25.12.2015 р., оплачені не були. На електронну адресу позивача була надіслана сканована копія листа про те, що ПП «ІЛК Аверс-Транс» гарантує оплату простоїв відповідача в сумі 8781,52 грн. Вважає, що відповідач прострочив виконання свого зобов'язання щодо несплати заборгованості за простій транспортних засобів, що є підставою для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 8767,25 грн.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність позивача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача та представника позивача, які надавалися в попередньому судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

05.12.2014 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник за договором, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (експедитор за договором, відповідач у справі) укладено договір № 0612/2014-п, предметом якого є взаємовідносини сторін, які виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажів, що пред'являється перевізнику експедитором для транспортування в міжнародному сполученні автомобільним транспортом. Кількість та вид вантажу, маршрути, вантажовідправники та вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, суми фрахту обумовлюються разовими заявками, які є невід'ємною частиною даного договору, додатково перед кожним конкретним перевезенням чи групою перевезень. Заявка на перевезення повинна бути здійснена в письмовій формі та завірена як круглою печаткою експедитора, так і круглою печаткою перевізника, підтверджуючого виконання даної заявки на перевезення. Сторони признають юридичну силу заявки на перевезення експедитора та підтвердження перевізника, передані по факсимільному зв'язку (розділ 1 договору).

Відповідно до п. 2.2.10 перевізник зобов'язаний доставити ввірений йому вантаж у пункт призначення та передати його уповноваженому представнику вантажоотримувача в узгоджений строк, у належному стані та в кількості, визначених у товарно-супровідних документах.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 валюта платежу даного контракту - українська гривня. Ціни, що відповідають конкретному перевезенню (групі однотипних перевезень) зазначаються в разових заявках, які є невід'ємною частиною даного договору.

У розділі 4 договору сторони узгодили умови платежів. Відповідно до п. 3.2 оплата проводиться по комплекту документів перевізника (оригіналу рахунку, оригіналу податкової накладної, оригіналу СМR, оригіналу акту виконаних робіт).

Строк оплати - 14 банківських днів після отримання повного комплекту документів, якщо інше не обумовлено в заявці (п. 4.3). Датою отримання експедитором комплекту документів являється дата, зазначена на штемпелі поштового повідомлення (п. 4.4).

Згідно з п.п. 9.1, 9.3 договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами. Строк дії договору до 31.12.2014 р.

Додатковою угодою № 1 від 03.01.2015 р. сторони змінили строк дії договору № 0612/2014-п, встановивши, що строк дії договору встановлюється до 31.12.2015 р, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договору.

Додатковою угодою № 2 від 29.12.2015 р. сторони внесли зміни в частині зміни банківських реквізитів перевізника.

Відповідно до умов даного договору між сторонами була підписана заявка № 150716 від 15.07.2016 р. за маршрутом: Lichtenfels Німеччина - м. Суми Україна. Ставка фрахту - 39000,00 грн., валюта платежу - гривня, безготівковий переказ.

Згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) А № 291465, складеною 18.07.2016 р., вантаж був доставлений у м. Суми.

Позивач за заявкою від 15.07.2016 р. виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000419 від 20.07.2016 р. на суму 39000,00 грн.

23.07.2016 р. сторони підписали акт № ОУ-0000403 здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно договору № 0612/2014-п від 05.12.2014 р. на суму 39000,00 грн.

Умовою оплати згідно заявки № 150716 є: наявність оригіналів СМR, рахунку, акта виконаних робіт.

Позивач зазначив, що документи на оплату згідно даної заявки були направлені відповідачу поштою 20.07.2016 р. та отримані відповідачем 29.07.2016 р., що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідач зазначив, що документи на оплату були отримані ним 08.12.2016 р., разом з тим доказів отримання документів саме в зазначену дату, суду не надав. Крім того, суд враховує, що акт № ОУ-0000403 здачі-прийняття робіт на суму 39000,00 грн. підписаний з боку відповідача 23.07.2016 р. без зауважень та заперечень.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено: міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень (ч. 1 ст. 53 даного Закону).

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Правовідносини сторін врегульовано договором перевезення.

Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 1 ст. 916 ЦК України встановлено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з матеріалами справи, відповідач до порушення провадження (23.12.2016 р.) в справі сплатив позивачу суму 39000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3537 від 16.12.2016 р. У призначенні платежу зазначено: «оплата за трансп. послуги згідно рах. № СФ-0000419 від 20.07.16 р., без ПДВ».

Позивач письмово, згідно з заявою від 30.01.2017 р., зменшив розмір позовних вимог на суму 39000,00 грн., посилаючись на здійснену відповідачем оплату після порушення провадження в справі. Разом з тим, як зазначено вище, відповідач оплатив суму до порушення провадження в справі. Позовна заява, за якою порушено провадження в справі, направлена до суду 14.12.2016 р., згідно з відбитком поштового штемпелю на конверті. До суду позовна заява надійшла 22.12.2016 р. Заява про зменшення позовних вимог датована позивачем 30.01.2017 р., надійшла до суду 03.02.2017 р.

Суд враховує, що в п. 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 6 «Про судове рішення» роз'яснено, що у господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі в частині, на яку зменшився розмір позовних вимог.

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача суму 8767,25 грн. боргу за простій автомобілів.

Розглядаючи позов у даній частині суд враховує наступне.

Статтею 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956 р.) визначено, що Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Обґрунтовуючи позов у частині стягнення боргу за простій автомобілів, позивач посилається на підписані між сторонами за умовами договору № 0612/2014-п заявки № 261115/1 (маршрут: м. Нікополь - Reichstett, автомобіль НОМЕР_2/НОМЕР_7), № 261115 (маршрут: м. Нікополь - Reichstett, автомобіль НОМЕР_2/НОМЕР_6), № 261115/1 (маршрут: м. Нікополь - Reichstett, автомобіль НОМЕР_2/НОМЕР_7).

Разом з тим, у заявці № 261115 місцем завантаження визначено м. Дніпропетровськ, а не м. Нікополь, як зазначено позивачем.

У заявках зазначено, що простій оплачується тільки за наявності «карти простою», оформленої вантажовідправником/вантажоодержувачем.

Позивач до матеріалів справи надав карту простою від 10.12.2015 р., державний номер автомобіля НОМЕР_2, п/п НОМЕР_6, у якій зазначено: прибув на розмитнення 07:00 07.12.15, вибув з місця розмитнення 15:20 07.12.15, прибув на розвантаження 04:00 08.12.15, вибув з місця розвантаження 15:30 10.12.15. У карті простою зазначено № СMR 1656/9.

Надано також карту простою від 01.12.2015 р., у якій не зазначено ані державного номеру автомобіля, ані № СMR. Лише маються відомості: прибув на завантаження 27.11.15, вибув з місця завантаження 01.12.15.

У письмовому поясненні позивач зазначає, що даний автомобіль (НОМЕР_2, п/п НОМЕР_6) прибув на завантаження 27.11.2015 р., вибув з місця завантаження 01.12.2015 р. Початок понаднормативного простою почався з 29.11.2015 р. та закінчився 01.12.2015 р. - 3 дні понаднормативного простою. На підставі п. 5.1.1 договору відповідачу було виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000774 від 10.12.2015 р. на суму 3771,66 грн. (із розрахунку 50 євро х 3 дні простою).

Згідно з заявою про зменшення розміру позовних вимог від 03.03.2017 р. у рахунку- фактурі № СФ-0000774 від 10.12.2015 р. була допущена помилка в сумі штрафу, замість 3757,39 грн. було зазначено 3771,66 грн.

У матеріалах справи мається карта простою без зазначення дати її складення, без зазначення номеру автомобілю та № СMR. Лише маються відомості: прибув на розмитнення 07:00 07.12.15, вибув з місця розмитнення 15:20 07.12.15, прибув на розвантаження 04:00 08.12.15, вибув з місця розвантаження 14:40 10.12.15.

Згідно з письмовим поясненням позивача, дата карта простою стосується автомобіля марки DAF, державний номер НОМЕР_2 з напівпричепом НОМЕР_7, який прибув на розмитнення 07.12.2015 р. о 07:00 год., вибув з місця розмитнення 07.12.2015 р. о 15:20 год., прибув на розвантаження 08.12.2015 р. о 04:00 год., вибув з місця розвантаження 10.12.2015 р. о 14.40 год. Таким чином, початок понаднормативного простою почався з 09.12.2015 р. та закінчився 10.12.2015 р. - 2 дні понаднормового простою. На підставі п. 5.1.1 договору відповідачу було виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000775 від 10.12.2015 р. на суму 2504,93 грн. (із розрахунку 50 євро х 2 дні простою).

Також матеріали справи містять карту простою автомобіля від 10.12.2015 р. державний номер автомобіля НОМЕР_5, п/п НОМЕР_3, № СMR 096885. У карті зазначено: прибув на розмитнення 07:00 07.12.15, вибув з місця розмитнення 15:20 07.12.15, прибув на розвантаження 04:00 08.12.15, вибув з місця розвантаження 16:40 10.12.15.

У письмовому поясненні позивач зазначив, що враховуючи пункт 5.1.1 договору, початок понаднормового простою почався з 09.12.2015 р. та закінчився 10.12.2015 р. - 2 дні понаднормового простою. Відповідачу було виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000773 від 10.12.2015 р. на суму 2504,93 грн. (із розрахунку 50 євро х 2 дні простою).

Позивач направив відповідачу претензію № 1 від 12.07.2016 р. на суму 8781,52 грн., в якій зазначено про отримання 25.12.2015 р. відповідачем рахунків-фактур про оплату штрафів за простої автомобілів. Зазначена претензія була отримана відповідачем 21.07.2016 р.

Згідно з п. 5.1.1 договору № 0612/2014-п, за кожну додаткову добу простою транспортного засобу при завантаженні, митному оформленні, розвантаженні, митній очистці експедитор сплачує перевізнику штраф у розмірі 50 євро. Дата початку простою розраховується з моменту письмового повідомлення перевізником експедитора по факсу чи телексу про факт простою автотранспорту. Зазначений штраф сплачується експедитором на підставі рахунку та документів, що підтверджують час простою. Рахунок та документи повинні бути пред'явлені перевізником до оплати не пізніше 20 днів з моменту виникнення простою. Нормативний простій рахується 48 годин на завантаження/митне оформлення; 48 годин на митне очищення/вивантаження.

Доказів письмового повідомлення перевізником експедитора по факсу чи телексу про факт простою автотранспорту матеріали справи не містять.

При цьому, у заявках №№ 261115/1, 261115 сторони визначили, що за простій, підтверджений документально, який виник з вини однієї з сторін, винна сторона оплачує з розрахунку 500 грн. за кожну добу.

Позивачем не обґрунтовано нарахування штрафу простою автомобілів із розрахунку 50 євро за кожну добу, а не 500 грн. за кожну добу, як передбачено заявками, які покладено позивачем у підставу позову при нарахуванні штрафу. Також у розрахунку штрафу не зазначено нормативний простій, який визначено п. 5.1.1 договору № 0612/2014-п.

Згідно зі ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.

Статтею 5 Конвенції визначено, що вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника. Якщо вантаж, який підлягає перевезенню, необхідно завантажити на декілька транспортних засобів, або якщо він є різнорідним чи поділений на різні партії, відправник або перевізник має право вимагати складання окремої вантажної накладної на кожний транспортний засіб, що використовується, або на вантаж кожного роду чи на кожну партію вантажу.

Вантажна накладна містить, зокрема, такі дані: місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; платежі, пов'язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу (ст. 6 Конвенції).

У матеріалах справи відсутні міжнародні товарно-транспортні накладні СMR, посилання на які містяться в картах простою. Як зазначалося вище, дві карти простою, які покладені в підставу позову, не містять зазначення номеру автомобіля та номеру СMR, відповідно, суд не має можливості встановити стосовно якого автомобілю складені ці карти простою та чи стосуються вони перевезень за заявками, які покладені в підставу позову.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 частини 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене вище, суд відмовляє в задоволенні позову про стягнення з відповідача суми 8767,25 грн. боргу за простій автомобілів у зв'язку з його недоведеністю та необґрунтованістю.

Посилання позивача на лист ПП «ІЛК Аверс-Транс», який гарантує оплату простоїв за відповідача суми 8781,52 грн., не спростовує висновків суду. Крім того, даний лист складений особою, яка не є стороною в справі, та не може підтверджувати наявність боргу відповідача за простій автомобілів.

На підставі викладеного, у задоволенні позову судом відмовляється повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір у сумі 1378,00 грн. покладається на позивача, при відмові в позові. Суд враховує, що відповідач сплатив суму 39000,00 грн. заборгованості до порушення провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк, до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя, про стягнення 8767 грн. 25 коп. боргу за простій автомобілів, відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 10 березня 2017 р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.