РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017Справа №910/526/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Спецтехніка»

до Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

про повернення заборгованості у розмірі 16 770,03 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Мізін Р.В. (дов. №01 від 05.01.2017);

від відповідача - Шимко Л.М. (дов. №Д-67/16 від 21.11.2016);

ВСТАНОВИВ:

05.01.2017 Приватне акціонерне товариство «Спецтехніка» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про повернення заборгованості у розмірі 16 770,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання умов договору на постачання природного газу було сплачено авансові платежі починаючи з січня 2005 року на суму 297 726,25 грн., проте спожито газу на суму 288 624,56 грн., у зв'язку із чим наявна переплата у розмірі 9 228, 43 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також пеню в розмірі 3 921,96 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 238,46 грн. та 17% річних в розмірі 2 381,19 грн., а всього 16 770,03 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.01.2017 порушено провадження у справі №910/526/17, розгляд справи призначено на 31.01.2017.

31.01.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 31.01.2017 на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.02.2017.

09.02.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

13.02.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення по справі, у яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність переплати позивача по договору на постачання природного газу від 30.12.2011.

14.02.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 14.02.2017 на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 28.02.2017.

23.02.2017 позивач через загальний відділ діловодству суду подав письмові коментарі до пояснень відповідача.

28.02.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав додатокві письмові пояснення по справі.

У судове засідання 28.02.2017 з'явилися представники сторін, надали пояснення по суті справи.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

30.12.2011 між Приватним акціонерним товариством «Спецтехніка» (далі - позивач, споживач) та Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (далі - відповідач, постачальник) укладено договір №222068 на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання, відповідно до п. 1.1 якого постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.6 договору послуги з постачання газу підтверджується підписаними сторонами актом приймання-передачі природного газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку №1 до договору.

Згідно п. 2.9 договору встановлено, що акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

За умовами п. 4.6 договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем в такому порядку: авансовий платіж споживач здійснює до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки газу у розмірі 100% вартості послуг з постачання, передбачених договором на місяць поставки газу; остаточний розрахунок здійснює протягом п'яти календарних днів наступного місяця після надання послуг, виходячи з вартості фактично отриманих, але не сплачених постачальнику послуг за звітний місяць.

Згідно п. 10.1 договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання газу з 01.01.2012 до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами №1 від 30.11.2012, №2 від 31.12.2013, №3 від 31.12.2014 до договору продовжено строк дії договору до 31.12.2013, 31.12.2014 та 31.12.2015 року відповідно.

24.06.2015 відповідачем на адресу позивача направлено лист №1473/20 щодо припинення дії ліцензії відповідача на постачання природного газу, підписання додаткової угоди щодо припинення дії договору та проведення звірки взаємних розрахунків станом на 01.07.2015.

30.06.2015 між сторонами підписано додаткову угоду до договору, згідно якої сторони, за взаємною згодою, припинили з 30.06.2015 в частині постачання природного газу дію договору на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання №222068 від 30.12.2011, проте взаємних розрахунків станом на 01.07.2015 між сторонами не проводилося.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.12.2005 між сторонами було укладено договір №222068 на поставку природного газу та надання послуг його транспортування споживачам платникам податку на додану вартість, строком дії з 01.01.2006 по 31.12.2006.

Додатковою угодою №2 від 29.12.2006 сторони дійшли згоди продовжити дію даного договору до 31.12.2007.

Згідно п. 6.3 цього договору в платіжних дорученнях споживач повинен обов'язково зазначити призначення платежу: за послуги газопостачання, номер договору, дату його підписання. При наявності заборгованості споживача за даним договором ВАТ «Київгаз» наділяється правом зарахувати кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за послуги, надані в минулі періоди за даним договором, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення черговості платежу.

За умови п. 6.4 цього договору кошти, які надійшли від споживача, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за даним договором.

В подальшому між сторонами укладалися договори про поставку природного газу та надання послуг з його транспортування від 29.12.2007 строком дії з 01.01.2008 по 31.12.2008, від 31.12.2008 строком дії з 01.01.2009 по 31.12.2009, від 31.12.2009 строком дії з 01.01.2010 по 31.12.2010 та від 04.01.2011 строком дії з 01.01.2011 по 31.12.2011.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що ним на виконання умов договору на постачання природного газу було сплачено авансові платежі починаючи з січня 2005 року на суму 297 726,25 грн., проте спожито газу на суму 288 624,56 грн., у зв'язку із чим наявна переплата у розмірі 9 228, 43 грн. При цьому позивачем зазначено, що авансові платежі при переукладенні договору переводились з старого договору на новіший договір.

Матеріали справи містять претензію позивача №682 від 02.08.2016 щодо повернення передоплати в сумі 9228,43 грн.

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2005 між сторонами було укладено договір №222068 на поставку природного газу та надання послуг його транспортування споживачам платникам податку на додану вартість, строком дії з 01.01.2006 по 31.12.2006, а додатковою угодою №2 від 29.12.2006 сторони дійшли згоди продовжити дію даного договору до 31.12.2007.

В подальшому між сторонами укладалися договори про поставку природного газу та надання послуг з його транспортування від 29.12.2007 строком дії з 01.01.2008 по 31.12.2008, від 31.12.2008 строком дії з 01.01.2009 по 31.12.2009, від 31.12.2009 строком дії з 01.01.2010 по 31.12.2010 та від 04.01.2011 строком дії з 01.01.2011 по 31.12.2011.

30.12.2011 між сторонами було укладено договір №222068 на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання, який було продовжено додатковими угодами №1 від 30.11.2012, №2 від 31.12.2013, №3 від 31.12.2014 до договору, та припинено з 30.06.2015 додатковою угодою від 30.06.2015.

За період дії договору від 29.12.2007 відповідач поставив, а позивач прийняв природний газ обсягом 40,0 тис.м.куб. на загальну суму 52 149,02 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідно до банківських виписок позивач оплатив послуги на загальну суму 36 462,84 грн.

За період дії договору від 31.12.2008 відповідач поставив, а позивач прийняв природний газ обсягом 32,923 тис.м.куб. на загальну суму 69 971,35 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідно до банківських виписок позивач оплатив послуги на загальну суму 61 929,25 грн.

За період дії договору від 31.12.2009 відповідач поставив, а позивач прийняв природний газ обсягом 12,19 тис.м.куб. на загальну суму 32 263,36 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідно до банківських виписок позивач оплатив послуги на загальну суму 28 865,00 грн.

За період дії договору від 04.01.2011 відповідач поставив, а позивач прийняв природний газ обсягом 0,741 тис.м.куб. на загальну суму 2866,38 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідно до банківських виписок позивач оплатив послуги на загальну суму 0 грн.

П договору від 28.12.2005 позивачем не надано всіх актів приймання-передачі природного газу та банківських виписок про оплату, однак, як вбачається із наявних у матеріалах справи доказах, спірна переплата у розмірі 9 228,43 грн. виникла по даному договору.

При цьому умови договору від 28.12.2005 не містять положень, що переплата чи заборгованість із попереднього договору переходить на наступний договір, що укладалися між сторонами.

Також позивачем не надано жодної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором від 28.12.2005.

Крім того, відсутня письмова вимога позивача повернути переплату по договору на поставку природного газу та надання послуг з його транспортування споживачам платникам податку на додану вартість від 28.12.2005 чи зарахувати у якості 100% попередньої оплати по договору про поставку природного газу та надання послуг з його транспортування від 29.12.2007.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що правовідносини сторін за договором від 30.12.2011 №222068 ґрунтуються на попередньому договорі від 28.12.2005 №222068 та внесених відповідно до нього авансових платежів.

При цьому договір від 28.12.2005 №222068 закінчився 31.12.2007 і правовідносини за ним не розповсюджуються на відносини за договором від 30.12.2011.

Крім того, враховуючи наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу та банківські виписки позивача, суд дійшов висновку про недоведеність наявності переплати за договором від 30.12.2011, а тому позовні вимоги про стягнення переплати у розмірі 9 228, 43 грн., пені в розмірі 3 921,96 грн., інфляційних збитків в розмірі 1 238,46 грн. та 17% річних в розмірі 2 381,19 грн., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає про відсутність підстав для його розгляду, з огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог по суті.

При цьому суд зазначає, що позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тобто, якщо суд, розглянувши справу у відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, прийде до висновку щодо відсутності у позивача суб'єктивного права чи відсутності порушень такого права з боку відповідача, він має відмовити в позові не за пропуском строку позовної давності, а по суті спору. В разі ж, коли позов підлягає задоволенню, однак позивачем пропущено строк позовної давності, то суд вправі відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску такого строку.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку із необґрунтованістю, з покладенням судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 06.03.2017.

Суддя В.О. Демидов