РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017Справа №910/62/17

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЦЕНТР "РАЇВСЬКИЙ" до товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕАКТИВ СТАНДАРТ" про стягнення 54 115, 00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Селюк М.Я. (довіреність № 7 від 01.02.2017);

від відповідача - не з'явився,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОЦЕНТР "РАЇВСЬКИЙ" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕАКТИВ СТАНДАРТ" (далі по тексту - відповідач) про стягнення 54 115, 00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що в порушення досягнутої сторонами домовленості відповідач неналежним чином виконав зобов'язання з поставки оплаченого позивачем товару.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 54 115, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 14.02.2017.

14.02.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.02.2017 представник позивача з'явився та надав суду пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 14.02.2017 не з'явився, вимог ухвали суду від 11.01.2017 не виконав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 розгляд справи №910/62/17 призначено на 28.02.2017.

28.02.2017 представник позивача в судовому засіданні надав документи для долучення до матеріалів справи, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 11.01.2017 та 14.02.2017 не виконав.

Ухвали у даній справі надсилались, зокрема й відповідачу на його адресу місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та були отримані ним завчасно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, долученими до матеріалів справи.

Відтак, в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, відповідач вважається повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Однак, відповідач у судове засідання свого повноважного представника не направив, обгрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин неявки його представника суду не подав, правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та відзиву на позов не надав, а тому, відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа була розглянута за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.02.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

між товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОЦЕНТР "РАЇВСЬКИИ» (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМРЕАКТИВ СТАНДАРТ» (далі - відповідач) була досягнута усна домовленість, згідно з якою відповідач зобов'язувався передати позивачу товар, а позивач зобов'язувався вказаний товар прийняти та оплатити.

02.09.2014 на виконання вищевказаної домовленості, відповідач склав та надав позивачу рахунок № 65 на суму 1 094 800,00 грн, згідно якого покупець зобов'язувався перерахувати постачальнику вказану суму грошових коштів за наступний товар: Амофос NP 10:46 в кількості 136 шт. загальною вартістю 1 094 800,00 грн.

03.09.2014 позивач у повному обсязі оплатив зазначений рахунок, перерахувавши на користь відповідача грошові кошти в розмірі 1 094 800,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 141 від 03.09.2014 на суму 556 800,00 та платіжним дорученням №361 від 03.09.2014 на суму 538 000,00 грн, копії якого також долучена до матеріалів справи.

Проте, відповідач порушив досягнуту сторонами домовленість, зобов'язання з поставки виконав неналежним чином та передав позивачу товар у меншій кількості загальною вартістю 1 040 685,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 117 від 15.09.2014, № 124 від 02.10.2014, № 125 від 18.09.2014 та № 133 від 14.10.2014, копії яких долучені до матеріалів справи.

У зв'язку з цим, 23.01.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою про оплату №13- 15 від 21.01.2015 в якій вимагав у 7 (семи) денний термін здійснити допоставку товару або повернути сплачені за товар кошти. Направлення вказаної вимоги відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком підприємства поштового зв'язку № 9919 від 23.01.2015, копії яких долучені до матеріалів справи.

Однак відповіді на отриману вимогу, або будь-яких дій зі сторони відповідача, позивач не отримав.

Відповідач зобов'язання з поставки решти оплаченого позивачем товару не виконав, грошові кошти, сплачені позивачем, останньому не повернув.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 54 115,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч. 3 статті 264 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України).

Частиною 1 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

При цьому, враховуючи положення ч. 2 ст. 644 ЦК України, ст. 645 ЦК України, відповідь про прийняття пропозиції, зробленої у письмовій формі, повинна бути надана у строк вказаний для відповіді, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Інакше, особа, яка зробила пропозицію, звільняється від відповідних зобов'язань.

Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію (стаття 646 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та подальшої поведінки сторін, позивач погодився на пропозицію відповідача та здійснив оплату товару в повному обсязі. Таким чином, позивач здійснив акцептування запропонованої відповідачем оферти, зокрема, шляхом оплати виставленого відповідачем рахунку протягом нормально необхідного для цього часу (рахунок був виставлений 02.09.2014, а оплата здійснена 03.09.2014 двома платежами).

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а дії сторін щодо часткової постави товару та його оплати засвідчують їх волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки однасторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказані товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого одні суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, якійому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язань припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 670 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідач документів, що підтверджують повернення ним грошових коштів та оплачений і непоставлений товар позивачу або спростовують доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 54 115,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом у повному обсязі, судовий збір у розмірі 1 378,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЦЕНТР «РАЇВСЬКИЙ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМРЕАКТИВ СТАНДАРТ» (02232, м. Київ, проспект Маяковського, будинок 68, офіс 233; ідентифікаційний код 38595302) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЦЕНТР «РАЇВСЬКИЙ» (49130, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Березинська, будинок 80; ідентифікаційний код 34359005) борг у розмірі 54 115,00 грн (п'ятдесят чотири тисячі сто п'ятнадцять грн 00 коп.) та 1 378,00 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім грн 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06 березня 2017 року.

Суддя Я.А.Карабань