РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017Справа №910/23580/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

про стягнення 10 336,83 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Ніколаєв В.В. (дов. №ГО-16/149 від 12.12.2016);

ВСТАНОВИВ:

22.12.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 10 336,83 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування автотранспорту №CAS0019479 від 27.03.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, проте останній відшкодував лише 39 663,17 грн., позивач просить стягнути з відповідача недоплачену шкоду у розмірі 10 336,83 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2016 порушено провадження у справі №910/23580/16, розгляд справи призначено на 24.01.2017.

12.01.2017 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ № 7-20/478 від 10.01.2017 щодо інформації відповідно до страхового полісу №АС/3452196.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.01.2017 у зв'язку із неявкою представника позивача, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 23.02.2017.

23.02.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що він виплатив страхове відшкодування позивачу у повному розмірі, а саме 39 663,17 грн., тобто з урахуванням зношеності пошкодженого майна, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

У судове засідання 23.02.2017 з'явився представник відповідача, надав пояснення по суті справи.

Представник позивача в судове засідання 23.02.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 23.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

27.03.2013 між Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна», який на підставі рішення Загальних зборів акціонерів №18-12/15 від 18.12.2015 змінив найменування на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (позивач, страховик), та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування автотранспорту №CAS0019479 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

Строк дії договору - з 27.03.2013 по 31.12.2013 включно (п. 1 договору).

30.11.2013 о 18 год. 00 хв. на автомобільній дорозі Стрий-Кіровоград-Знам'янка водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2, не забезпечив справність осі та кріплень коліс, що призвело до їх відриву та зіткнення із автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1, який рухався в зустрічному напрямку, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.2.3 Правил дорожнього руху.

В результаті ДТП автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9310771.

Згідно з постановою Хмільницького районного суду Вінницької області від 17.12.2013 у справі №149/4172/13-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_2 п.2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява потерпілого про настання страхового випадку по страхуванню автомобіля та відповідальності автовласників від 06.12.2013, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 30.11.2013, та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту.

Відповідно до звіту №1312 про визначення вартості матеріального збитку від 31.01.2014, складеного ТОВ «ІТС Моторс» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №15523/13, виданого ФДМУ 30.10.2013), вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 75 895,24 грн., а матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження, складає 43 177,92 грн.

Згідно з рахунком на оплату №22 від 14.01.2014, виставленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1, склав 66 973,00 грн.

Позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1, відповідно до страхового акту № від 04.02.2014 та розрахунку страхового відшкодування - у розмірі 65 973,00 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту № від 04.02.2014, була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок СТО - ФОП ОСОБА_3 у розмірі 65 973,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №000028666 від 06.02.2014.

Матеріали справи містять регресну вимогу позивача №R/L16430 від 02.10.2014, направлену на адресу відповідача, про виплату страхового відшкодування у розмірі 65 973,00 грн., яка була отримана останнім 09.10.2014 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем було частково виплачено страхове відшкодування, а саме у розмірі 39 663,17 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача недоплачену шкоду у розмірі 10 336,83 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 в пункті 9 абзацу 4.

За вказаних обставин до позивача не могло перейти більше прав, ніж їх мала особа, що отримала страхове відшкодування.

Подібну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 910/22731/14.

Разом з тим, слід зазначити, що статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією при пошкодженні транспортного засобу, до яких, зокрема, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Отже, поряд із вказаними вище правами позивача, обмеженими правами особи потерпілого, у відповідача існує кореспондуючий обов'язок відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Коефіцієнт зносу замінених складових згідно Звіту №1312 про визначення вартості матеріального збитку від 31.01.2014, складеного ТОВ «ІТС Моторс» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №15523/13, виданого ФДМУ 30.10.2013) становить 0,524, що дорівнює 27 309,83 грн., у зв'язку з чим розрахунок суми страхового відшкодування становить 66 973,00 грн. - 27 309,83 грн. = 39 663,17 грн.

Вина особи ОСОБА_2, який керував автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2, встановлена постановою Хмільницького районного суду Вінницької області від 17.12.2013 у справі №149/4172/13-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АС/3452196, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АС/3452196 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 0 грн.

Отже, враховуючи зазначені обставини, умови полісу № АС/3452196 та положення чинного законодавства, відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком, виходячи із розміру, визначеного з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та з урахуванням франшизи.

Як зазначено вище, відповідачем було виплачено страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 39 663,17 грн., що не заперечується сторонами, тобто у розмірі, визначеному Звітом №1312 про визначення вартості матеріального збитку від 31.01.2014 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у зв'язку із чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 10 336,83 грн.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з покладенням судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 28.02.2017.

Суддя В.О. Демидов