КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. Справа№ 910/20777/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Жук Г.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Собко О.В. ( довір. №2-103д від 08.12.16);

від відповідача 1: Сліпкевич В.Р. (довір. від 13.02.17);

від відповідача 2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2016р.

у справі № 910/20777/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатинадраінвест"

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2016р. у справі №910/20777/16 в позові відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що положення договору купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 щодо порядку розрахунків були визначені з дотриманням чинного законодавства та з урахуванням обсягу прав та обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", визначених умовами договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 29.04.2004 укладеного з позивачем.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2016р. та прийняти нове рішення, яким позовні задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що відповідач-1 та відповідач- 2 при укладенні спірного договору розуміли та усвідомлювали, що їхні дії суперечать інтересам позивача, спільній діяльності, оскільки у спірному договорі не враховано обов'язкової умови щодо передплати за товар.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2017р. розгляд апеляційної скарги призначено на 30.01.2017р.

В судове засідання апеляційного господарського суду 30.01.2017р. не з'явився позивач та відповідач 1, у зв'язку з чим розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.02.2017р.

20.02.2017р. в судовому засіданні апеляційного господарського суду представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, яке судовою колегією задоволено, розгляд справи відкладено на 27.02.2017р.

В судове засідання апеляційного господарського суду 27.02.2017р. не з'явився відповідач 2.

Ухвали суду надсилалась за адресою, що зазначена в позовній заяві та є юридичною адресою відповідача 2.

В інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" (пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Враховуючи те, що про час та розгляд справи відповідач 2 повідомлений належним чином, про що свідчить відмітки на ухвалах суду про призначення та про відкладення, з яких вбачається, що ухвали надсилались відповідачу на 2 за адресою, вказаною в позовній заяві та враховуючи довідку пошти з зазначенням «за закінченням терміну зберігання», явка сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, судова колегія, з урахуванням думки позивача та відповідача 1 щодо розгляду справи за відсутності відповідача 2 ухвалила, розгляд апеляційної скарги у відсутності відповідача 2.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1 судова колегія встановила.

29.04.2004 між Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатинадраінвест" (сторона-1) укладено договір про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються об'єднати свої вклади та вести спільну інвестиційну та виробничу діяльність. Метою спільної діяльності, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 18.12.2014, є: експлуатація свердловин № 4 і № 14 Скворцівського родовища, № 10 та № 22 Юліївського родовища та інших свердловин, власником яких є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України", а також свердловини № 115, свердловини № 340 та свердловини № 341 Яблунівського родовища, свердловини № 80 Котелевського родовища, свердловини № 102 Єфремівського родовища, право користування якими є внеском сторони-2 у спільну діяльність; підготовка та впровадження програм, направлених на підвищення віддачі продуктивних пластів; видобування та реалізація видобутих вуглеводнів; отримання прибутку в інтересах сторін.

Відповідно до умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатинадраінвест" є оператором - уповноваженою стороною, яка здійснює ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю.

Також між сторонами підписано додаткову угоду № 1 від 03.08.2012 та додаткову угоду № 2 від 18.12.2014 до договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 18.12.2014, відповідно до яких сторони вносили зміни та доповнення до договору.

Згідно з пунктом 4.3 договору в редакції додаткової угоди №2, ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю здійснює сторона-1 (далі також - оператор). При цьому оператор діє також у межах, обумовлених даним договором, програмами та бюджетами спільної діяльності та рішеннями комітету управління. Оператор спільної діяльності діє без надання сторонами відповідних окремих довіреностей згідно з частиною 2 статті 1135 Цивільного кодексу України, а виключно на підставі цього договору, який є достатньою підставою для підтвердження його повноважень перед третіми особами.

Оператор має право без довіреності на підставі цього договору: представляти інтереси спільної діяльності у взаємовідносинах з органами державної влади та управління, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами з питань, що стосуються спільної діяльності; укладати необхідні угоди від імені спільної діяльності, пов'язані зі спільною діяльністю.

Відповідно до статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

22.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", як оператором спільної діяльності за договором про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 29.04.2004 (продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 220816/1, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у вересні 2016 року для потреб покупця природний газ видобутку України, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах даного договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору купівлі-продажу природного газу кількість природного газу за даним договором складає 2 510,000 тис. куб. м. Сторони домовились про те, що допускається зменшення або перевищення місячних обсягів споживання природного газу, встановлених у даному пункті, на 30%.

У відповідності до пункту 4.1. договору купівлі продажу природного газу ціна за 1 000,00 кубічних метрів природного газу без врахування вартості його транспортування по території України на момент укладання цього договору складає 5 900 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ, порядок нарахування якого встановлюється згідно діючого законодавства України.

Загальна вартість природного газу відповідно до договору з урахуванням ПДВ визначається як добуток ціни на загальний обсяг газу, що постачається і складає 14 809 010грн 04коп. (пункту 4.2 договору купівлі-продажу природного газу).

Положеннями розділу 5 договору купівлі-продажу природного газу сторони погодили порядок та умови проведення розрахунків, відповідно до якого покупець зобов'язаний здійснити повну оплату вартості природного газу на підставі рахунку продавця до 31.12.2016.

Не можуть бути покладені в основу рішення доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що договір купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016, є недійсним, оскільки не відповідає вимогам частин другої, третьої статті 203 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатинадраінвест" під час укладення вказаного договору перевищило свої повноваження, оскільки правочин був вчинений ним без врахування умови щодо передплати за товар, чим порушив частину 1 статті 358 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача

Частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

У абзаці 1 підпункту 3.3 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських судів) недійсними" роз'яснено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Приписами частини 1 статті 207 Господарського кодексу України також визначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Господарським судом міста Києва встановлено, що продавцем за спірним договором купівлі-продажу є Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатинадраінвест", при цьому останнє діяло не у власних інтересах, а діяло як оператор спільної діяльності між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатинадраінвест" за договором про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 29.04.2004.

Відповідно до пункту 4.8 договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність учасники визначили що до обов'язків та компетенції Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатинадраінвест", як оператора спільної діяльності, відноситься: представництво інтересів сторін, пов'язаних із спільною діяльністю, у відносинах з органами державної влади та місцевого самоврядування та їх посадовими особами, державними установами, закладами та іншими організаціями, юридичними особами будь-якої організаційної форми, а також фізичними особами; укладення (зміна, припинення) та контроль за виконанням договорів в межах завдань та повноважень, передбачених даним договором, програмами спільної діяльності; відкриття (закриття) та розпорядження окремим поточним рахунком у банку; ведення окремого бухгалтерського та податкового обліку спільної діяльності; сплата передбачених чинним законодавством податків, обов'язкових зборів (платежів); складання та подання уповноваженим державним органам обов'язкової звітності; виплата сторонам належних їм згідно цього договору частин прибутку, отриманого за результатами спільної діяльності; організація та поточний контроль виконання програм спільної діяльності; забезпечення збуту вуглеводнів, що видобуваються в межах спільної діяльності. Реалізація вуглеводнів, які видобуваються під час експлуатації свердловин у межах спільної діяльності, здійснюється оператором на умовах та в межах цін, що встановлюються рішення ми Комітету управління. Якщо оператор без рішення комітету управління або письмового погодження зі стороною-2 допустить зменшення ціни реалізації вуглеводнів у порівнянні з попередньо уз годженою, він повинен відшкодувати стороні-2 відповідну різницю у доході, яку сторона-2 повинна була отримати при реалізації вуглеводнів за попередньо погодженою ціною. На вимогу оператора ко мітет управління повинен протягом 10 (десяти) днів розглянути пи тання про перегляд цін, якщо це викликано об'єктивними обставинами. На цей час реалізація вуглеводнів може бути зупинена; виконання інших необхідних дій щодо здійснення фінансово-господарської діяльності в межах цього договору.

Враховуючи те, що пунктами 4.3 та 4.8 договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатинадраінвест" було уповноважено на укладення договорів на реалізацію вуглеводнів без попереднього погодження комітетом з управління, доводи позивача про необхідність попереднього погодження укладення такого договору комітетом управління спільною діяльністю, є такими, що спростовуються умовами договорів.

Отже, відповідач-1, як продавець за договором, який діяв на підставі про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 29.04.2004, мав право укласти спірний договір купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 без попереднього погодження комітету управління та позивача.

Також, позивач зазначає про те, що при укладенні спірного договору відповідачем-1 не було враховано зміни умов відвантаження природного газу, газового конденсату, нафти, скрапленого газу та інших нафтопродукті, викладені в листі № 2/1-01-5260 від 18.07.2016 та які є обов'язковими для відповідача-1.

18.07.2016 позивач направив на адресу відповідача-2 лист № 2/1-01-5260 від 18.07.2016 щодо зміни умов відвантаження природного газу, газового конденсату, нафти, скрапленого газу та інших нафтопродуктів, відповідно до якого повідомив останнього, що у зв'язку із описом у податкову заставу природного газу, газового конденсату, нафти, скрапленого газу та інших нафтопродуктів, які належать спільній діяльності за договором № 1747 від 13.10.2004, відчуження (в т.ч. передача, відвантаження) оператором СД природного газу, газового конденсату, нафти, скрапленого газу та інших нафтопродуктів здійснюється виключно у разі дотримання одночасно наступних умов: наявність перерахованої від контрагента спільної діяльності стовідсоткової попередньої оплати за придбання вказаних вуглеводнів на рахунок, відкритий в банку для обслуговування спільної діяльності (підтверджується платіжним дорученням, випискою з банку); перерахування операторами спільної діяльності всієї суми грошових коштів, отриманих як попередня оплата за вуглеводні (які відчужуються), на користь відповідного бюджету в рахунок погашення податкового боргу, який рахується за спільною діяльністю.

Нормами статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України ).

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого укладення договору є неможливим. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, складання та скріплення підписом письмового документа.

Як вбачається зі змісту договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 29.04.2004, питання щодо укладення угод на реалізацію вуглеводнів, видобутих в результаті спільної діяльності, в тому числі і щодо порядку розрахунків, вирішуються Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатинадраінвест" і не потребує отримання погодження з комітетом управління та/або позивачем. Крім того, позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача-1 з пропозицією про внесення змін до договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 29.04.2004 щодо обмеження компетенції відповідача-1 у визначенні положень договорів продажу вуглеводнів, в порядку встановленому нормами статті 188 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим твердження позивача щодо обов'язковості, визначених позивачем у листі № 2/1-01-5260 від 18.07.2016, умов відвантаження природного газу, газового конденсату, нафти, скрапленого газу та інших нафтопродукті, визнаються судом необґрунтованими.

Судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що згідно норм статей 203, 215 Цивільного кодексу України не будь-яка суперечність змісту правочину актам цивільного законодавства може бути підставою для визнання його недійсним. Виходячи із статей 6, 203 Цивільного кодексу України такою підставою є лише така суперечність, яка порушує абзац 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, положення договору купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 щодо порядку розрахунків були визначені з дотриманням чинного законодавства та з урахуванням обсягу прав та обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", визначених умовами договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 29.04.2004 укладеного з позивачем.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що спірний договір було вчинено внаслідок зловмисної домовленості Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал", що спричинило несприятливі наслідки для спільної діяльності у вигляді можливості застосування штрафних санкцій за відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Умовою задоволення позовних вимог про визнання, в порядку частини 1 статті 232 Цивільного кодексу України, недійсним правочину є встановлення на підставі доказів того, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє, при цьому, у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. При цьому під зловмисною домовленістю мається на увазі саме навмисні дії представника, тобто він повинен усвідомлювати, що вчиняє правочин, всупереч інтересам довірителя, передбачати настання невигідних для довірителя наслідків та бажати (або свідомо допускати) їх настання.

Позивачем не надано доказів в підтвердження зловмисної домовленості між відповідачами при укладенні договору купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 всупереч інтересам позивача як учасника спільної діяльності.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2016р. у справі №910/20777/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20777/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Г.А. Жук