П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Київ
Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Жайворонок Т.Є.,
суддів:Берднік І.С.,
Ємця А.А.,

за участю представників:

Генеральної прокуратури України - Скрипки М.В.,

товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Стара аптека» - Плевако В.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації (далі - департамент фінансів Сумської ОДА) про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 920/132/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Стара аптека» (далі - ТОВ «Стара аптека») до регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (далі - відділення Фонду), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - департамент фінансів Сумської ОДА, за участю заступника прокурора Сумської області про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору оренди державного нерухомого майна,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ТОВ «Стара аптека» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відділенням Фонду укладено договір оренди державного нерухомого майна, яким передбачено можливість його пролонгації після закінчення строку дії на тих самих умовах і на той самий строк за відсутності заперечень сторін протягом місяця після закінчення строку дії договору. Зазначені дії оформлюються додатковим договором. Строк дії договору закінчився 29 жовтня 2014 року, протягом місяця жодних заперечень з боку орендодавця не надходило, ТОВ «Стара аптека» продовжує користуватися майном, на вимогу відповідача від 7 жовтня 2014 року поновило договір страхування орендованого майна, сплачує орендну плату. За таких обставин позивач вважає, що дію договору поновлено на той самий строк. На пропозиції позивача укласти додатковий договір відповідно до умов договору оренди, надіслані відповідачеві у жовтні та грудні 2014 року, відповіді не надійшло. У лютому 2015 року відділення Фонду надіслало позивачеві вимогу звільнити приміщення; у березні 2015 року департамент фінансів Сумської ОДА звернувся до позивача з вимогою повернути орендоване приміщення. Оскільки відділення Фонду ухиляється від продовження договору оренди нерухомого майна, незважаючи на відсутність з його боку заяви про припинення або зміну умов основного договору, а також не проводить оцінку об'єкта оренди всупереч приписам ч. 2 ст. 11 Закону України від 10 квітня 1992 року № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_221/ed_2016_05_24/pravo1/T226900.html?pravo=1> (далі - Закон № 2269-XII), ТОВ «Стара аптека» просило зобов'язати відділення Фонду укласти додаткову угоду щодо продовження основного договору на той самий строк у редакції, запропонованій позивачем, а також зобов'язати відповідача провести нову незалежну оцінку вартості орендованого державного майна.

Заперечуючи проти позову, відділення Фонду послалося на те, що дозволу на продовження договору оренди від органу, уповноваженого управляти майном, немає у зв'язку з тим, що триває процес передачі функцій управління майном головним розпорядникам бюджетних коштів; після попередньої оцінки об'єкта оренди сплило три роки, що є підставою для проведення обов'язкової оцінки майна з метою продовження договору оренди, від якої товариство ухиляється; позивач не виконує належним чином умов договору оренди, внаслідок чого на момент звернення ТОВ «Стара аптека» до суду із зазначеним позовом утворилася заборгованість з орендної плати.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 26 жовтня 2016 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасовано і прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Зобов'язано відділення Фонду укласти з ТОВ «Стара аптека» додаткову угоду до договору оренди державного нерухомого майна від 30 листопада 2011 року № 1735, у визначеній редакції та провести нову незалежну оцінку вартості орендованого державного майна.

У заяві про перегляд із підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), департамент фінансів Сумської ОДА просить скасувати постанову суду касаційної інстанції та залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах

В обґрунтування заяви надано копію постанови Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2013 року у справі № 5023/5888/12.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені заявником доводи, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява департаменту фінансів Сумської ОДА задоволенню не підлягає.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 30 листопада 2011 року між ТОВ «Стара аптека» і відділенням Фонду укладено договір оренди державного майна № 1735 (далі - Договір), за умовами якого відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 98,1 кв. м за адресою: м. Суми, площа Незалежності, 3, які перебувають на балансі департаменту фінансів Сумської ОДА, вартість яких, визначена згідно зі звітом про оцінку майна від 31 липня 2011 року, становить 404 900,00 грн.

Пунктами 3.1-3.3 Договору визначено розмір орендної плати на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, з подальшим коригуванням за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї зі сторін у разі зміни цієї Методики її розрахунку, істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 3.5 Договору).

Згідно з п. 10.1 Договору його укладено строком на 2 роки і 11 місяців (із 30 листопада 2011 року до 29 жовтня 2014 року включно).

У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору (п. 10.4 Договору).

Згідно з п. 10.6 Договору його чинність припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря-юридичної особи.

У разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу (п. 10.10 Договору).

30 листопада 2014 року спірне майно передано у користування ТОВ «Стара аптека» за актом приймання-передачі.

У листах від 9 жовтня 2014 року та від 9 грудня 2014 року ТОВ «Стара аптека» зверталося до відділення Фонду з пропозицією продовжити строк дії Договору, проте відповіді не отримало.

Письмового повідомлення про намір використовувати орендоване майно для власних потреб відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 17 Закону № 2269-XII до позивача від орендодавця або власника майна не надходило ані за три місяці до спливу терміну дії договору, ані протягом місяця після спливу терміну його дії.

Відділення Фонду зверталося до Міністерства фінансів України та Сумської ОДА щодо надання дозволу на продовження терміну дії Договору. У відповідь Міністерство фінансів України у листі від 18 листопада 2014 року № 31-21010-06-14/29126 та Сумська ОДА у листі від 10 грудня 2014 року № 01-19/6580 повідомили, що триває процес передачі функцій управління майном головним розпорядникам бюджетних коштів, тому дозволу на продовження терміну дії договору від уповноваженого органу немає.

20 лютого 2015 року у листі № 11-09-00717 відділення Фонду повідомило ТОВ «Стара аптека», що термін дії Договору закінчився 29 жовтня 2014 року у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. Крім того, зазначило, що у разі, якщо на момент продовження дії договору оренди останню оцінку об'єкта оренди було зроблено більше як три роки тому, то для продовження (поновлення) договору оренди проводиться оцінка об'єкта оренди відповідно до ст. 11 Закону № 2269-XII <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_221/ed_2016_05_24/pravo1/T226900.html?pravo=1>. Оцінку об'єкта оренди виконано 31 липня 2011 року, ТОВ «Стара аптека» не зверталося до відділення Фонду щодо проведення незалежної оцінки об'єкта оренди, у зв'язку з чим просило повернути об'єкт оренди балансоутримувачу та надати акт приймання-передачі про повернення майна відділенню Фонду, обов'язок складання якого відповідно до п.10.11 Договору покладається на орендаря.

З огляду на відмову відділення Фонду укласти додаткову угоду, передбачену п. 10.4 Договору для його продовження, у 2015 році ТОВ «Стара аптека» звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до відділення Фонду про визнання Договору продовженим (справа № 920/414/15).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 20 квітня 2015 року у справі № 920/414/15 позов задоволено.

У зв'язку з визнанням рішенням господарського суду від 20 квітня 2015 року у справі № 920/414/15 Договору продовженим 13 травня 2015 року начальник відділу оренди відділення Фонду передав голові комісії із конкурсного відбору цього Фонду службову записку з проханням організувати роботу щодо відбору суб'єктів оціночної діяльності для проведення оцінки об'єкта оренди станом на 31 травня 2015 року. На засіданні комісії з конкурсного відбору суб'єктів оціночної діяльності, оформленого протоколом від 10 червня 2015 року № 119, за відсутності позивача прийнято рішення укласти з певним учасником конкурсу договір оцінки об'єкта оренди, визначеного Договором. У службовій записці від 17 червня 2015 року начальник відділу оцінки майна відділення Фонду зазначив, що ТОВ «Стара аптека» ухиляється від підписання договору на проведення оцінки об'єкта оренди.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11 листопада 2015 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 26 січня 2016 року, рішення Господарського суду Сумської області від 20 квітня 2015 року у справі № 920/414/15 скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, із висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що відсутність заперечень відповідача протягом місяця з дати закінчення дії спірного Договору не може свідчити про автоматичне поновлення (продовження) цього Договору на тих самих умовах, оскільки єдиною передумовою для продовження дії такого договору оренди за змістом вимог ч. 2 ст. 11 Закону № 2269-XII та п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_03_31/pravo1/KP950629.html?pravo=1> від 10 серпня 1995 року № 629 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_03_31/pravo1/KP950629.html?pravo=1> (далі - Методика), є проведення нової оцінки орендованого майна з метою визначення нового розміру орендної плати, що є істотною умовою договору. Тобто не може автоматично продовжуватися той договір (на тих самих умовах), істотна умова якого (вартість майна на час вирішення питання про продовження Договору та, відповідно, оренда плата) є фактично невизначеною, тому кінцевий термін строку дії Договору - 29 жовтня 2014 року. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що вимога про визнання договору оренди державного нерухомого майна продовженим на той самий строк, на який його було укладено, і на тих самих умовах є по суті вимогою про встановлення юридичного факту, що не відповідає передбаченим законом способом захисту порушеного права. Суд також наголосив, що з метою захисту своїх прав на оренду позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом про спонукання орендодавця до укладення додаткової угоди до цього договору оренди щодо продовження дії останнього, але на інших умовах, з урахуванням необхідності здійснення нової оцінки об'єкта оренди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що:

- немає підстав для автоматичного продовження договору оренди державного майна в порядку ч. 2 ст. 17 Закону№ 2269-XII, оскільки відсутній дозвіл на продовження договору оренди від органу, уповноваженого управляти майном;

- позивачем не виконано обов'язкових до виконання вимог ч. 2 ст. 11 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_221/ed_2016_05_24/pravo1/T226900.html?pravo=1>№ 2269-XII та Методики щодо обов'язкового проведення переоцінки об'єкта оренди як підстави для продовження договору оренди державного майна. При цьому суд дійшов висновку, що невизначеність вартості майна на момент вирішення питання про продовження договору оренди свідчить про недосягнення сторонами згоди з таких істотних умов договору оренди як об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) та орендна плата (ч. 1 ст. 10 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_199/ed_2016_05_24/pravo1/T226900.html?pravo=1>№ 2269-XII), оскільки остання розраховується у пропорційному співвідношенні до вартості об'єкта оренди.

- щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача провести нову незалежну оцінку вартості орендованого державного майна не вбачається порушення прав позивача в цій частині, оскільки письмовими матеріалами справи підтверджується вчинення дій з боку відповідача щодо організації роботи з відбору суб'єктів оціночної діяльності для проведення оцінки об'єкта оренди за Договором станом на 31 травня 2015 року, проте позивач не вчинив дій щодо оплати незалежної оцінки об'єкта оренди, хоча п. 2 Методики оцінки містить пряму вказівку на те, що передбачені цією Методикою послуги з проведення незалежної оцінки об'єкта оренди та аудиторської перевірки об'єкта оренди оплачує орендар.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій і задовольняючи позов, суд касаційної інстанції виходив із того, що:

- відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_270/ed_2016_05_24/pravo1/T226900.html?pravo=1>№ 2269-XII по закінченні строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому заперечення мають бути висловлені не пізніше одного місяця після закінчення строку договору. Відповідач у визначений Договором строк заперечень проти продовження Договору не висловив. Звернення особи до суду з позовом про оформлення факту продовження договору шляхом укладення додаткової угоди до нього не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом за наявності відповідного спору, а також у разі, якщо сторони передбачили, що зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною основного договору;

- посилання судів на необхідність отримання дозволу на продовження договору оренди від органу, уповноваженого управляти майном, є безпідставними. Такий дозвіл необхідний лише при укладанні договору відповідно до вимог ст. 9 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_149/ed_2016_05_24/pravo1/T226900.html?pravo=1>№ 2269-XII;

- положеннями ч. 2 ст. 11 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_221/ed_2016_05_24/pravo1/T226900.html?pravo=1>№ 2269-XII та Методикою щодо обов'язкового проведення переоцінки об'єкта оренди як підстави для продовження договору оренди державного майна не передбачено, що така оцінка повинна проводитися саме орендарем. Відповідно до Положення про конкурсний відбір суб'єктів оціночної діяльності, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 29 серпня 2011 року № 1270 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_12_31/pravo1/RE19834.html?pravo=1>, замовниками незалежної оцінки майна визначено саме регіональні відділення Фонду державного майна України. Отже позивач жодним чином не міг впливати на процедуру та строки цієї оцінки. Засідання комісії з конкурсного відбору суб'єктів оціночної діяльності 10 червня 2015 року відбулося за відсутності позивача, після закінчення місячного строку, встановленого у ч. 2 ст. 17 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_270/ed_2016_05_24/pravo1/T226900.html?pravo=1>№ 2269-XII, і в матеріалах справи немає будь-яких доказів, що підтверджували б обізнаність позивача про існування цього протоколу та суму, яку необхідно йому сплатити за послуги з проведення незалежної оцінки об'єкта. Крім того, суд касаційної інстанції враховує, що у Методиці хоча і встановлено, що передбачені нею послуги з проведення незалежної оцінки об'єкта оренди оплачує орендар, водночас немає чітких норм, які б встановлювали механізм оплати цих послуг і зобов'язували орендаря оплачувати ці послуги до проведення оцінки. Однією з умов конкурсу на право оренди державного майна, визначених у п. 5 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року № 906 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_14/pravo1/KP110906.html?pravo=1>, є компенсація переможцем конкурсу витрат, пов'язаних із проведенням незалежної оцінки об'єкта оренди, опублікуванням оголошення про конкурс у відповідних засобах масової інформації (у разі відсутності бюджетного фінансування таких витрат). Отже у цій справі стверджувати, що орендар повинен був знати про свій обов'язок у випадку продовження Договору оплатити вартість послуг з оцінки до її проведення, а не після шляхом компенсації цих витрат, не можна.

У наданій для порівняння постанові у справі № 5023/5888/12 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Інстрок ЛТД» до регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про зобов'язання продовжити термін дії договору оренди цілісного майнового комплексу та внести зміни до нього суд касаційної інстанції погодився із висновками апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що проведена оцінка не відповідає встановленим вимогам Методики, оскільки сторонами не доведено рецензування звіту про оцінку майна, складання і затвердження акта цієї оцінки, тому не можна вважати доведеним факт її проведення.

Таким чином, з урахуванням принципу змагальності, відповідно до якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, у справі, що розглядається, та у справі, копію постанови в якій надано для порівняння, суд встановив різні фактичні обставини, на підставі яких було прийнято відповідні рішення, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 11126 ГПК Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

З огляду на викладене заява департаменту фінансів Сумської ОДА про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 920/132/16 задоволенню не підлягає.

Керуючись п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 11123 , 11124 , 11126 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні заяви департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 920/132/16.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій п. 4 ч. 1 ст. 11116 ГПК.

Головуючий Т.Є. Жайворонок
Судді:І.С. Берднік
А.А. Ємець