ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа № 920/779/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Фоміна В. О.;

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1 (дов.№353 від 19.02.2016),

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (вх.№41С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 20.10.2016 у справі №920/779/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Суми,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Суми,

про стягнення 239019,13 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача 239019,13 грн, з яких: 13213,13 грн заборгованість зі сплати комунальних послуг, 9315,00 грн основного боргу, 28566,00 грн неустойки, 186000,00 грн збитків, 1925,00 грн штрафу, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення №11/14 від 11.04.2014, а також судові витрати.

Рішенням господарського суду Сумської області від 20.10.2016 у справі №920/779/16 (суддя Коваленко О.В.) у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 03.10.2016 про зупинення провадження у справі відмовлено. Позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 9315,00 грн заборгованості з орендної плати, 1925,00 грн штрафу, 8073,00 грн неустойки, 12580,06 грн заборгованості зі сплати комунальних послуг, 478,28 грн судового збору. В іншій частині у позові відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 20.10.2016 у справі №920/779/16 у частині відмови у стягненні з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 186000,00 грн та змінити рішення господарського суду Сумської області від 20.10.2016 у справі №920/779/16, стягнувши з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 186000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не доведені обставини, що мають значення для справи при прийнятті оскаржуваного рішення в частині стягнення збитків у сумі 186000,00 грн. Апелянт зазначає, що факт порушення зобов'язання відповідачем, наявність і розмір понесених збитків, а також причинний зв'язок між правопорушенням і збитками підтверджується актом прийому-передачі майна від 11.06.2015 року, який підтверджує факт отримання відповідачем майна та його вартість, у тому числі систему вентиляції та систему електропостачання, направленою на адресу відповідача вимогою про повернення майна від 26.01.2016, актом відкриття та огляду орендованого приміщення від 19.02.2016, висновком експертного дослідження №3 від 23.02.2016, яким встановлено факт відсутності (демонтаж) системи вентиляції та електропостачання в орендованому приміщенні, направленням на адресу відповідача вимоги про повернення майна від 15.06.2016, фактом відмови (ухилення) відповідача від повернення системи вентиляції та системи енергопостачання. На думку апелянта, будь-яка правова оцінка протиправної поведінки відповідача у частині зобов'язання повернення майна, у частині доведеності відповідачем відсутності своєї вини у порушенні зобов'язання у судовому рішенні відсутня, а висновок суду першої інстанції, що в діях відповідача не вбачається складу правопорушення - сукупності усіх елементів, необхідних для застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності, не підтверджується обставинами справи та носить характер припущення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі №920/779/16 прийнято апеляційну скаргу до провадження, її розгляд призначено на 14.02.2017 об 11:30 год.

14.02.2017 від апелянта до суду надійшла заява (вх.№1644), в якій зазначає, що підтримує апеляційну скаргу у повному обсязі та просить суд розглядати справу без його участі за наявними у справі матеріалами. До заяви надано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 розгляд справи відкладено на 02.03.2017 о 16:00 год.

02.03.2017 від відповідача до суду надійшли заперечення (вх.№2374) на апеляційну скаргу, в яких просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

У судове засідання 02.03.2017 апелянт не з'явився, як зазначалося вище у заяві від 14.02.2017 просив суд розглядати справу без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Сумської області від 20.10.2016 у справі №920/779/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, у межах вимог, передбачених ст.101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила.

11.04.2014 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір №11/14 оренди нежилого приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передає у тимчасове оплатне володіння та користування, а орендар приймає за актом прийому-передачі нежиле приміщення, загальною площею 275 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення об'єкта громадського харчування (кафе, їдальні).

Факт передачі приміщення в оренду підтверджується відповідним актом приймання-передачі від 11.04.2014 (а.с.12).

Відповідно до пункту 2.5 договору термін його дії складає з 11 квітня 2014 до 10 квітня 2017 з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення.

Пунктом 2.6 договору сторони погодили, що цей договір вважається подовженим на той же термін і на тих же умовах, якщо не менш ніж за один місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін письмово не заявить про намір його розірвати.

Згідно з пунктом 3.1.3 договору орендодавець зобов'язується забезпечити орендаря доступом до мережі Інтернет, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, газопостачання, електропостачання та інш. Орендодавець не має права на відключення або втручання в забезпечення орендаря комунальними послугами, крім випадку наявності боргу за такі послуги. Неможливість користування орендарем комунальними послугами з вини орендодавця є збитками орендаря та звільняє його від плати як за ненадані послуги, так і за користування об'єктом оренди.

Зі змісту пункту 4.1 договору вбачається, що базова ставка орендної плати за використання об'єкта оренди до 12.04.2015 складає 7000,00 грн: з 11.04.2014 по 11.05.2014 - 7000,00 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць розраховується як базова ставка орендної плати збільшена на індекс інфляції за розрахунковий місяць.

Відповідно до пункту 4.2 договору після 12.03.2015 сторони визначають розмір орендної плати на наступний період дії договору оренди. Пропозиція щодо розміру орендної плати у цьому разі вносяться за ініціативою орендодавця з направленням орендарю рекомендованого листа чи вручення особисто під розпис додаткової угоди до цього договору, який підписується сторонами на протязі 3 (трьох) днів з моменту отримання особисто чи такого рекомендованого листа орендарем. У разі недосягнення сторонами згоди щодо розміру орендної плати на наступний період даний договір автоматично припиняє свою дію з 4-го (четвертого) дня з дня отримання додаткової угоди орендарем.

31.03.2015 сторонами підписано додаткову угоду до договору, в якій вони домовились викласти п. 4.1 договору в новій редакції: "розмір орендної плати за використання об'єкта оренди з 12.04.2015 до 12.01.2016 складає 19250,00 грн". Крім того, викладено п. 4.2 договору в новій редакції, а саме: "Після 12.01.2016 року сторони визначають розмір орендної плати на наступний період дії договору оренди. Пропозиція щодо розміру орендної плати у цьому разі вносяться за ініціативою орендодавця з направленням орендарю рекомендованого листа чи вручення особисто під розпис додаткової угоди до цього договору, який підписується сторонами протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання особисто чи такого рекомендованого листа орендарем. У разі недосягнення сторонами згоди щодо розміру орендної плати на наступний період даний договір автоматично припиняє свою дію з 4-го (четвертого) дня з дня отримання такого додатку орендарем (а.с.13).

11.06.2015 між сторонами підписано акт прийому-передачі майна як додаток до договору, яким сторони погодили передачу в тимчасове платне користування майна: системи вентиляції, системи газопостачання та системи електропостачання. Даним актом сторони також погодили умову щодо щомісячного огляду орендованого приміщення 12 числа, де встановлене передане майно на предмет дотримання його в справному технічному стані та оформленні актом огляду. Орендар зобов'язаний забезпечувати цілісність пломб, встановлених на вузлах обліку електроенергії та пломби лічильника водопостачання, встановленого в приміщенні. У разі виявлення недоліків, які вносяться до акту, орендар зобов'язаний протягом наступного місяця виправити недоліки за свій рахунок. Якщо орендар не виконав попередні зауваження по усуненню недоліків орендодавець нараховує штраф у розмірі 10% від суми орендної плати. Невиконання зауважень після двох місяців вважається підставою для припинення дії договору (а.с.14).

Згідно з пунктом 6.4 договору він припиняється, в тому числі у випадку, передбаченому п. 4.2 цього договору.

Матеріали справи свідчать, що сторони не домовились про розмір орендної плати у січні 2016, і це стало підставою для припинення дії договору саме на підставі умов договору, зокрема, у разі недосягнення сторонами згоди щодо розміру орендної плати на наступний період даний договір автоматично припиняє свою дію з 4-го (четвертого) дня з дня отримання такого додатку орендарем.

Відповідач усвідомлював і повинен був згідно з пунктами 3.3, 3.4 договору компенсувати орендодавцю вартість комунальних послуг та повернути об'єкт протягом 10 днів з моменту припинення дії договору - 27.01.2016, про що відповідачка була обізнана, оскільки договір припинив свою дію протягом трьох днів після отримання 23.01.2016 нею додатку до договору щодо розміру орендної плати.

Однак матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зазначених умов договору.

Крім того, ОСОБА_3 06.02.2016 отримано лист - вимогу від 28.01.2016 (що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.111), в якій позивач наголошує на відсутності правових підстав у відповідача знаходитись та використовувати приміщення, згідно з умовами договору приміщення повинно бути звільнено протягом 10 днів, а обладнання - здано за актом приймання - передачі (а.с.110).

Як свідчать матеріали справи, події, які відбулись 16.02.2016, 19.02.2016, і на які посилається ОСОБА_3, не мають значення для розгляду даної справи, оскільки виникли поза межами договірних відносин та мають вирішуватися у кримінальному провадженні.

Оскільки сторони договору не вжили необхідних заходів до врегулювання та не досягли згоди щодо спірних питань, під час розгляду спору у суді у справі №920/75/16 рішенням господарського суду Сумської області від 24.03.2016 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним пункту договору та зобов'язання вчинити певні дії, предметом розгляду якої було визнання недійсним пункту 4.2 договору оренди №11/14 від 11.04.2014 нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею 275 кв.м, у позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 у справі №920/75/16 рішення господарського суду Сумської області залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2016 у справі №920/75/16 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 у справі №920/75/16 залишено без змін.

Частиною 3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ці факти мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законною сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Отже, місцевим господарським судом законно та обґрунтовано надано преюдиціальне значення фактам, встановленим рішенням у справі №920/75/16, зокрема, що у зв'язку з недосягненням сторонами згоди щодо розміру орендної плати спірний договір припинив свою дію з 27.01.2016, з 4-го (четвертого) дня після отримання орендарем додатку до договору.

Матеріали справи свідчать, що позивач належним чином виконував умови договору, однак відповідач у порушення взятих на себе зобов'язань не сплатив орендну плату за період з 12.01.2016 по 27.01.2016, у зв'язку з чим його заборгованість становить 9315,00 грн.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до частини 1 ст.626 Цивільного кодексу України договором визнається домовленість двох чи більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту частини 1 ст. 283 Господарського кодексу України вбачається, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст.26 Цивільного кодексу України, частини 1 ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Враховуючи відсутність доказів сплати боргу за договором оренди №11/14 від 11.04.2014, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення 9315,00 грн заборгованості з орендної плати за період з 12.01.2016 по 27.01.2016.

Щодо заявленої позивачем до стягнення 28566,00 грн неустойки за період з 27.01.2016 по 19.02.2016 за прострочення повернення приміщення, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, договір оренди №11/14 від 11.04.2014 припинив свою дію 27.01.2016, а відповідач фактично звільнив спірне приміщення 19.02.2016.

Згідно з п.3.4. договору відповідач зобов'язаний повернути об'єкт протягом 10 днів з моменту закінчення терміну оренди або припинення дії цього договору.

Господарський суд Сумської області, здійснивши перерахунок неустойки, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 8073,00 грн неустойки за період з 06.02.2016 по 19.02.2016, оскільки сторони передбачили умовами договору десятиденний термін на повернення об'єкту оренди, який позивачем безпідставно не узяв до уваги при розрахунку заявленої до стягнення неустойки.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 13 213,13 грн заборгованості зі сплати комунальних послуг, яка виникла у порушення пункту 3.3 договору, яким встановлено обов'язок відповідача компенсувати позивачу вартість комунальних послуг (електропостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та телефонного зв'язку (Інтернет) згідно з рахунками, що виставляються позивачем за тарифами відповідних комунальних служб протягом двох днів з моменту отримання рахунків від позивача.

Позивач зазначає, що сума заборгованості складається з: 1315,38 грн заборгованості за користування газом (копія рахунків ТОВ "Сумигаз збут" на оплату за січень 2016 №00004553 від 25.01.2016 та №00000878 від 31.03.2016); 11897,75 грн боргу за споживання електричної енергії за період з 09.01.2016 по 08.02.2016, у тому числі пеня, інфляція за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (рахунки ПАТ "Сумиобленерго" від 09.02.2016, яку сплатив позивач, що підтверджується копією платіжного доручення №1 від 02.03.2016).

З матеріалів справи убачається, що 21.06.2016 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу щодо сплати заборгованості з комунальних послуг у сумі 13213,13 грн.

Відповідач вважає, що позивачем у порушення пункту 3.1.3. договору оренди припинено водо - та газопостачання з 03.01.2016, та електропостачання - з 22.01.2016 до орендованого відповідачем приміщення.

Колегія суддів зазначає, що господарський суд правомірно не узяв до уваги в якості належних та допустимих доказів акти про відсутність теплопостачання, водопостачання та гарячої води, які складені відповідачем - ФОП ОСОБА_3 в односторонньому порядку (а.с.44-а.с.94).

Водночас, у матеріалах відсутні докази надсилання рахунків відповідачу щодо сплати комунальних послуг після їх безпосереднього отримання позивачем. Проте у матеріалах справи міститься вимога про сплату заборгованості від 15.06.2016, яка була отримана відповідачем, однак доказів сплати заборгованості відповідач не надав.

З огляду на зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача 12580,06 грн заборгованості зі сплати комунальних послуг, з яких: 1315,38 заборгованості за газопостачання та 11264,68 грн заборгованості за електропостачання.

Щодо заявленої до стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні, оскільки позивачем не подано належних доказів на підтвердження своєчасного надсилання рахунків на оплату даного виду комунальних послуг та наявності вини відповідача у простроченні виконання грошового зобов'язання зі сплати комунальних послуг в цій частині.

Стосовно заявленого до стягнення у розмірі 1925,00 грн штрафу - 10% від суми орендної плати за невиконання зауважень по усуненню недоліків колегія суддів зазначає таке.

Як зазначалося вище, 11.06.2015 сторони в акті прийому-передачі майна як додатку до договору №11/14 оренди передбачили штраф у розмірі 10% від суми орендної плати за невиконання попередніх зауважень позивача по усуненню недоліків, які записуються в акт (а.с.14).

В акті огляду орендованого приміщення №3 від 12.10.2015 зазначено, що під час огляду орендованого приміщення встановлено факт пошкодження плитки на підлозі та порушення термоізоляції колектора кондиціонера в електрощитовій та попереджено відповідача про необхідність усунення вказаних недоліків до 12.11.2015 та можливість застосування до нього штрафу в розмірі 10% від суми орендної плати (а.с.25).

Факт невиконання відповідачем зазначених вимог позивача в строк до 12.11.2015 зафіксовано в акті №4 від 12.11.2015 (а.с.26).

Акти №3 та №4 підписані сторонами належним чином та без зазначення про наявність зауважень з боку відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що 12.11.2015 відповідний рахунок на оплату штрафу в розмірі 1925,00 грн надісланий відповідачу та отриманий останнім 12.11.2015, про що свідчить відмітка на самому рахунку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення 1925,00 грн штрафу.

Щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 186000,00 грн колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з приписами ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з загальних принципів цивільного права, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно з частиною 2 ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі - відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду України у справі №3-51гс14 від 19.08.2014 (№ 5011-71/2684-2012).

Позивач стверджує, що він поніс збитки у зв'язку з неповерненням майна відповідачем, яке було передане позивачем відповідачу на підставі акту прийому-передачі майна від 11.06.2015, а саме: системи вентиляції вартістю 112000,00 грн, а також системи електропостачання вартістю 74000, 00 грн.

В обґрунтування заявлених збитків позивач посилається на акт відкриття підвального приміщення площею 275 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, підписаний членами комісії у складі 4 осіб (за відсутності відповідача), та висновок експертного дослідження №3 від 23.02.2016, складений судовим експертом ОСОБА_4 (свідоцтво №609 від 09.06.2008) за зверненням позивача - ФОП ОСОБА_2 з питанням: "Які пошкодження об'єкта нерухомого майна виникли в наслідок механічного впливу?". Даним висновком встановлено пошкодження стелі підвісного типу Армстронг, факт відсутності радіаторів опалення, пошкодження барної стійки, пошкодження декоративного оздоблення, зняття плитки облицювання на стінах, зняття приборів освітлення, пошкодження системи вентиляції, демонтування дверного полотна, відсутність дверей між приміщеннями, пошкодження світильнику та плитки підвісної стелі, демонтування системи вентиляції, пошкодження підлоги, пошкодження системи кондиціювання, а також виявлено сліди бруду та сміття в приміщеннях.

Розмір завданих збитків позивачем визначено із розрахунку вартості системи вентиляції - 112000,00 грн та системи електропостачання - 74000,00 грн, узгодженої сторонами в акті прийому-передачі майна від 11.06.2015.

Матеріали справи не містять доказів безпосереднього спричинення шкоди майну позивача діями відповідача, а лише зафіксовано факт пошкодження майна, яке знаходилось у приміщенні по АДРЕСА_1, шляхом складення акту відкриття приміщення та замовлення висновку експерта.

Крім того, акт відкриття спірного приміщення складений та підписаний за відсутності представників відповідача, а, отже, не є належним та допустимим доказом, оскільки складений позивачем в односторонньому порядку (а.с.112).

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено реальність понесення збитків у розмірі 186000,00 грн, а відтак, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення збитків у розмірі 186000,00 грн.

Згідно зі ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодаства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення господарський суд Сумської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства, через що його рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 частини 1 ст.103, ст.ст.105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 20.10.2016 у справі №920/779/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06.03.2017 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя В.О.Фоміна