ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017 р. Справа №917/2075/16

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", бульвар Л.Українки,26,Київ, 01133

до Полтавського комунального підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного управління "Міськрембуд №2", пров. Спортивний, 13-А,Полтава, Полтавська область,36014

про визнання договору недійсним

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 01/340-450 від 08.11.2016 року

від відповідача: не з'явились

Обставини справи: до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Полтавського комунального підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного управління "Міськрембуд №2" про визнання полісу № АЕ/6341423 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним.

Ухвалою суду від 28.12.2016 року порушено провадження у даній справі та призначено проведення судового засідання на 31.01.2017 року.

Представники сторін в судове засідання 31.01.2017 року не з'явились .

31.01.2017 року від позивача надійшло клопотання, в якому він просив суд відкласти судовий справи призначений на 31.01.2017 року та постановити ухвалу про участь представника ТДВ СК Альфа-Гарант в режимі відеоконференції. Також 31.01.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання, в якому він зазначав, що у зв'язку з необхідністю приймати участь у судовому розгляді Октябрського районного суду м. Полтави у якості захисника по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3, ч. І ст. 263 КК України, а також тим, що участь захисника по даній категорії справ є обов'язковою, - повідомив про неможливість появи представника в судовому засіданні Господарського суду Полтавської області та просив судовий розгляд справи за позовом TOB CK Альфа Гарант до ПК ПС РБУ Міськрембуд №2 про визнання договору недійсним, що призначений на 31.01.2017р. на 10 год. 30 хв. відкласти на іншу дату.

Ухвалою суду від 31.01.2017 року клопотання сторін було задоволено, розгляд справи відкладено на 23.02.2017 року, а також задоволено клопотання позивача про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Крім того, ухвалою від 31.01.2017 року суд звертав увагу сторін, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Неможливість явки представника в судове засідання ніяк не перешкоджає виконанню вимог ухвали суду про надання суду витребуваних документів.

Представник позивача приймав участь в судовому засіданні 23.02.2017 року в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач вимог суду не виконав, повноважного представника в судове засідання не направив, витребувані судом документи не надав.

23.02.2017 року від відповідача по електронній пошті на адресу суду знову надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з неможливістю представника бути присутнім в судовому засіданні з огляду на хворобу. Доказі на підтвердження наведених обставин до клопотання відповідач не додав.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача.

Згідно приписів статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами.

Справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства.

Відповідачем не подано доказів, що представник відповідача, який не мав можливості з'явитись на вказане судове засідання, є єдиним можливим представником підприємства, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В даному випадку строки розгляду справи закінчуються, жодних клопотань про їх продовження до суду не надходило, а тому суд не може більше відкладати розгляд справи.

Крім того, суд в ухвалі від 31.01.2017 року вже звертав увагу відповідача на те, що неможливість явки представника в судове засідання ніяк не перешкоджала виконанню вимог ухвали суду про надання суду витребуваних документів.

Зважаючи на викладені вище обставини, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Жодних заперечень щодо позовних вимог відповідач не надав.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.01.2016 року до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (позивач, страхова компанія) звернулося Полтавське комунальне підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Міськрембуд №2" (відповідач) з повідомленням особи, відповідальність якої застраховано, про ДТП, яка сталася 04.01.2016 року об 11 год. 40 хв., в м. Полтава на вул. Жовтнева, 44, за участю автомобіля марки ІЖ-2717, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля марки Шкода, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, також до вказаного повідомлення було додано копію заповненого поліса АЕ/6341423 без підпису страхувальника ( арк. справи 31,34).

Як було з'ясовано представниками позивача під час розслідування обставин події, що сталася, станом на дату ДТП жодних відомостей про те, що бланк поліса № АЕ/6341423 було реалізовано, не було. Жодних грошових коштів в якості сплати страхового платежу станом на дату ДТП на поточні рахунки страхової компанії не надходило.

Як вказує позивач у позові, лише 13.01.2016 року на його поточний рахунок № 2650.7.010777.001 фізичною особою ОСОБА_5 було перераховано грошові кошти у розмірі 525,10 грн., з призначенням платежу Страхові платежі по договору № АЕ-6341423, що підтверджується випискою по особовому рахунку ( арк. справи 43).

Позивачем було з'ясовано з наданої заповненої копії бланку поліса № АЕ/6341423, що вказаний договір ніби то було укладено 01.01.2016 року, хоча офіційно це був святковий/не робочий день, як і 02.01.2016 р. та 03.01.2016 р. , відповідно в ці дні вказаний бланк поліса не міг бути укладений.

Отже, страховий платіж за оспорюваним полісом до ТДВ СК Альфа-Гарант надійшов лише на 9-й день після вказаної вище ДТП. З наведеного вище, на думку позивача, вбачається, що договір страхування фактично було укладено після настання страхового випадку.

З метою з'ясування всіх обставин за вищезазначеним випадком було направлено на адресу Відповідача лист з проханням надати наступні документи: копію видаткового касового ордера, яким підтверджувалася б видача з каси відповідача грошових коштів для оплати оспорюваного поліса; копію авансового звіту на використання коштів відповідача використаних в якості оплати страхового платежу за оспорюваним полісом; копію довіреності на укладання договорів страхування представником відповідача, який укладав договір, хоча знову ж таки надана копія бланку оспорюваного полісу не містить підпису жодної особи з боку страхувальника ( арк. справи 41).

Відповіді на вказаний лист позивач від відповідача не отримав, що й стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Таким чином, з посиланням на статті 16, 18, 21, 29 Закону України Про страхування, ст. 1, 17 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 203, 215, 509, 626, 638, 640, 642, 979, 981-983, 998 ЦК України позивач просив суд визнати поліс № АЕ/6341423 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 у редакції, чинній на момент укладення Договору); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.1 Постанови від 29 травня 2013 року N 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

З матеріалів справи вбачається, що 04.01.2017 року об 11 год. 40 хв., в м. Полтава на вул. Жовтнева, 44, за участю автомобіля марки ІЖ-2717, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля марки Шкода, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (арк.. справи 35), довідкою ГУНП ( арк.. справи 36) , постановою суду ( арк.. справи 39-40).

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 983 ЦПК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором, це ж саме зазначено і в ст. 18 Закону України «Про страхування».

Матеріали справи свідчать, що страховий платіж в сумі 525,10 грн. був перерахований відповідачем 13.01.2016 року через фізичну особу ОСОБА_5 було перераховано грошові кошти у розмірі 525,10 грн., з призначенням платежу Страхові платежі по договору № АЕ-6341423, що підтверджується випискою по особовому рахунку (арк. справи 43).

За приписами статті 29 Закону України "Про страхування" договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі:

1) якщо його укладено після страхового випадку;

2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили.

Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку.

За правилом ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо:

1) його укладено після настання страхового випадку;

2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки фактично договір страхування поліс АЕ-6341423, укладено після настання страхового випадку, то з урахуванням приписів ст. 29 Закону України "Про страхування" та ст. 998 ЦК України, він має бути визнаний судом недійним.

Жодних заперечень проти позову відповідач суду не надав.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовуються та не заперечуються, а тому підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача на підставі ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43, 49, 75,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати поліс № АЕ/6341423 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" ( бульвар Л.Українки,26,Київ, 01133, ідентифікаційний код 32382598) та Полтавським комунальним підрядним спеціалізованим ремонтно-будівельним управлінням "Міськрембуд №2" (пров. Спортивний, 13-А,Полтава, Полтавська область,36014,ідентифікаційний код 0332004) , недійсним.

3. Стягнути з Полтавського комунального підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного управління "Міськрембуд №2" (пров. Спортивний, 13-А,Полтава, Полтавська область,36014, ідентифікаційний код 0332004) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" ( бульвар Л.Українки,26,Київ, 01133, ідентифікаційний код 32382598) 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.02.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.