ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.02.2017 р. Справа№ 914/88/16

За скаргою: Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", м. Львів

на постанову головного державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Онисько С.В. про повернення виконавчого документа стягувачу

у справі № 914/88/16 за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м. Львів

про: стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором про надання овердрафту №77 в розмірі 16 296,76 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участю представників:

Від скаржника: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

Від органу ДВС: не з'явився

На розгляді господарського суду Львівської області знаходиться скаргою: Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" на постанову головного державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Онисько С.В. про повернення виконавчого документа стягувану у справі № 914/88/16 за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, про стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором про надання овердрафту №77 в розмірі 16 296,76 грн.

Ухвалою суду від 23.01.2017р. прийнято скаргу до розгляду та розгляд призначено на 07.02.2017р.

06.02.2017р. від представника позивача (скаржника) надійшло до суду клопотання про розгляд скарги без участі повноважного представника.

Зважаючи на відпустку судді Ділай У.І., 07.02.2017р. судове засідання не відбулося.

07.02.2017р. до суду надійшли письмові заперечення (вх.№4969/17) від Личаківського ВДВС, відповідно до яких останній просить відхилити скаргу за безпідставністю.

Ухвалою суду від 08.02.2017р. розгляд справи призначено на 23.02.2017р.

Боржник та Личаківський ВДВС в судове засідання 23.02.2017р. явку повноважних представників не забезпечили.

Розглянувши скаргу та матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.02.2016р. у справі № 914/88/16 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" 13 256,72 грн. заборгованості за кредитом, 2253,66 грн. прострочених відсотків, 114,26 грн. розмір пені по прострочених відсотках, розмір пені по простроченій основній сумі кредиту у розмірі 672,12 грн. та 1218,00 грн. судового збору.

На виконання рішення 04.03.2016р. господарським судом Львівської області видано наказ про примусове виконання рішення.

15 вересня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 52180976 стосовно боржника фізичної-особи підприємця ОСОБА_2.

22 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки, боржник на виклики державного виконавця не з'являється, борг не сплачує; згідно бази даних МРЕВ 2060 та НАІС транспортних засобів за боржником не зареєстровано; згідно відповіді ГУ ПФУ у Львівській області боржник на обліку як пенсіонер не перебуває. Згідно акту державного виконавця перевірити майновий стан боржника по місцю проживання боржника виявилось не можливим, оскільки, доступу до приміщення не було і здійснені державним виконавцем заходи розшуку майна виявились безрезультатними. Згідно відповіді ДПІ боржник володіє відкритими рахунками в банківських установах, які були арештовані, проте, згідно відповіді банків па рахунках боржника кошти відсутні.

Як на підставу повернення виконавчого документа стягувачеві, державний виконавець посилається на п. 2 ч.і ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У поданій скарзі ПАТ «Кредобанк» зазначає, що на адресу останнього державний виконавець не направляв постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 вересня 2016 року. Також, скаржник звернув увагу, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 грудня 2016 року отримана ним лише 09 січня 2017 року.

Крім цього, ПАТ «Кредобанк» також не погоджується із підставами повернення виконавчого документа. Зокрема, зазначає, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві була винесена 22 грудня 2016 року (через три місяці після відкриття виконавчого провадження), відтак, ПАТ «Кредобанк» вважає, що державним виконавцем ВДВС було порушено вимоги статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», адже, строк в один рік з дня відкриття провадження на момент винесення постанови не закінчився, тобто, скаржник зазначає, що державний виконавець, не дотримавшись річного строку, встановленого п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

ПАТ «Кредобанк» стверджує, що державний виконавець не використав всіх наданих йому законом правом для примусового виконання рішення, а саме, державний виконавець не звертався до суду з поданням щодо застосування до боржника приводу; державний виконавець не звертався з поданням до суду про примусове проникнення до житла боржника; державний виконавець не звертався із поданням про встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи.

Личаківський ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області не погодився із твердженнями стягувача та зазначив наступне.

При здійсненні виконавчого провадження державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 5,11 Закону України «Про виконавче провадження», скеровано запити у реєструючи органи для перевірки майнового стану боржника, а саме в РСЦ МВС у Львівській області, ДПС України, ДПІ, ГУДМСУ у Львівській області, Адресно-довідкове бюро.

23.09.2016р. державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження, а також винесено постанову про арешт коштів боржника. Проте, на рахунках банківських установ відсутні кошти.

Пенсію, згідно відповіді ПФУ, боржник не отримує. Згідно відповіді з ДПІ, відомості про місце праці боржника відсутні.

19.10.2016р. державним виконавцем здійснено вихід на територію, проте, майна боржника, яке б підлягало опису не виявлено про, що складено акт.

За даними РСЦ МВС у Львівській області боржник транспортними засобами не володіє.

Згідно відповіді ГУДМС у Львівській області боржник не володіє паспортом громадянина України для виїзду за кордон, відтак, обмеження виїзду боржника, за твердження Личаківського ВДВС, є недоцільним.

Невчасну відправку постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, Личаківський ВДВС пояснив великою кількістю відправки поштової кореспонденції в кінці року. Стосовно ненаправлення державним виконавцем подання про примусовий привід боржника, Личаківський ВДВС зазначив, що таке є правом державного виконавця, і скеровується у зв 'язку з необхідністю відібрання у боржника пояснень.

За вказаних обставин, Личаківський ВДВС вважає, що державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів для виконання вимог виконавчого документа та встановлено, що у боржника дійсно відсутнє майно, на яке б можна було звернути стягнення.

При прийнятті ухвали суд виходить з наступного.

У відповідності до положення ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Матеріали справи свідчать про те, що боржником у добровільному порядку не виконано рішення суду, стягувач неодноразово звертався до виконавчої служби із заявами про відкриття виконавчого провадження. Наказ повертався державним виконавцем стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. та п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Як встановлено судом, станом на момент відкриття виконавчого провадження (15.09.2016р.) діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р.

В той же час, станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (22.12.2016р.) діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Згідно з пунктами 6 та 7 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження від 02.06.2016, який набув чинності з 05.10.2016р., рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження, а виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Оскільки виконавча дія щодо повернення виконавчого документа стягувачу була вчинена 22.12.2016р., то при її вчиненні підлягав застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII в редакції, станом на 22.12.2016р..

Відповідно до ст. 37 Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII в редакції, станом на 22.12.2016р., виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За матеріалами справи, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 15.09.2016р., а про повернення виконавчого документа стягувачу - 22.12.2016р., тобто, державним виконавцем, при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувану не дотримано річного строку для вчинення заходів щодо розшуку майна боржника.

Таким чином, державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 52180976 від 22.12.2016р. передчасно.

Наведене свідчить про неправомірність дій державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.12.2016р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення скарги ПАТ «Кредобанк» на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів в частині скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.12.2016р.

Також, суд приймає до уваги доводи скаржника про несвоєчасність направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.12.2016р. та відхиляє пояснення Личаківського ВДВС, оскільки, завантаженість відправки поштової кореспонденції в кінці року порушує право стягувача на примусове виконання рішення суду та судовий захист. Зокрема.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження), копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Личаківський ВДВС не надав суду обґрунтованих пояснень, а матеріали справи не містять доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2016р. стягувачу.

Абзацом 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016р. передбачено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Водночас, спірна постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.12.2016р. по виконавчому провадженні № 52180976 направлена ПАТ «Кредобанк» 06.01.2017р. (відповідно до поштового штемпеля на конверті, копія якого долучена до матеріалів справи) з порушенням вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016р.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Суду у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

При цьому, виконання судового рішення згідно з п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є невід'ємною частиною права особи на справедливий і публічний розгляд її справи (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, п. 33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жовнер проти України» від 29.06.2004).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення (пункт 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, пункт 51 рішення у справі «Іванов проти України» від 15.01.2010).

Враховуючи наведене вище суд погоджується із доводами скаржника частково та прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ПАТ «Кредобанк» на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів та необхідність визнання недійсною постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.12.2016р. по виконавчому провадженні № 52180976.

Щодо вимоги скаржника про зобов'язання головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територільного управління юстиції у Львівській області Онисько С.В. відновити виконавче провадження № 52180976 суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Отже, виходячи із змісту коментованої статті, вимога про зобов'язання відновлення виконавчого провадження є пердчасною та судом відхиляється.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, господарський суд

У Х В А Л И В:

1.Скаргу Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області задоволити частково.

2.Визнати бездіяльність державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Онисько С.В. в частині несвоєчасного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2016р. та постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.12.2016р. - незаконною.

3.Постанову державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.12.2016р. по виконавчому провадженні № 52180976 визнати незаконною.

4.Вимогу про зобов'язання головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територільного управління юстиції у Львівській області Онисько С.В. відновити виконавче провадження № 52180976 відхилити.

Суддя Ділай У.І.