ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Справа № 910/21634/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Іванової Л.Б.,
Губенко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"
на ухвалуКиївського апеляційного господарського суду від 12.12.2016
у справі№ 910/21634/14 господарського суду міста Києва
за скаргою Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"
на бездіяльністьВідділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві
за позовомПублічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Алмі-Центр"
простягнення 432 845,90 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

- ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" Клещ О.В.,

- ТОВ "Алмі-Центр" повідомлений, але не з'явився,

- Відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві повідомлений, але не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 у справі № 910/21634/14 (судді: Дикунська С.Я., Мальченко А.О., Жук Г.А.) відмовлено Публічному акціонерному товариству "ДТЕК Дніпрообленерго" (надалі ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго"/скаржник/позивач) у відновленні строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 26.10.2016.

ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго", не погоджуючись із вказаною ухвалою апеляційного господарського суду, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати.

Усіх учасників судового процесу належним чином було повідомлено про час та місце розгляду даної справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши дотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Якщо ж скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала господарського суду міста Києва, яка була оскаржена ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" до апеляційного господарського суду, була винесена 26.10.2016, а відтак, як вірно вказав суд апеляційної інстанції, перебіг процесуального строку на її оскарження закінчився 31.10.2016; при цьому, представник ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" був присутнім у судовому засіданні в суді першої інстанції 26.10.2016.

За приписами статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Отже, чинне процесуальне законодавство: встановлює різні строки апеляційного оскарження рішень і ухвал місцевих господарських судів; не передбачає можливості проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин ухвали суду із подальшим складенням повної ухвали; не містить положень щодо обов'язку суду першої інстанції надсилати рішення та ухвали особам, які були присутні у відповідному судовому засіданні.

Як роз'яснено в п.3.18 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом статті 87 ГПК України надіслання повних рішень та ухвал сторонам, прокурору, третім особам, які були присутні в судовому засіданні, законом не передбачено (за винятком ухвали, в якій роз'яснюється рішення суду, що за змістом частини п'ятої статті 89 ГПК України надсилається особам, які брали участь у справі, а також державному виконавцю, якщо рішення суду роз'яснено за його заявою, незалежно від присутності зазначених осіб у судовому засіданні). Водночас, ці сторони, прокурор, треті особи (які були присутні в судовому засіданні) мають право згідно з ч.2 ст.22 ГПК України знайомитися з відповідними процесуальними актами, знімати їх копії, а також заявляти клопотання про видачу їм належно засвідчених копій судових рішень. Передбачений статтею 87 ГПК України строк надсилання повного рішення обчислюється з дня, наступного після дати складання такого рішення. За обґрунтованим письмовим клопотанням учасника судового процесу, який був присутній в судовому засіданні, суд з урахуванням конкретних обставин справи може надіслати повне судове рішення відповідному учасникові рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Підставами для цього може бути, зокрема, знаходження (проживання) заявника не за місцем знаходження господарського суду або інші поважні причини, що перешкоджають отриманню копій судового рішення безпосередньо в суді.

Як вірно встановлено апеляційним судом, представник позивача (Клещ О.В.) був присутній у засіданні місцевого господарського суду, яке відбулося 26.10.2016, а, отже, був своєчасно обізнаний з результатом розгляду справи, що вбачається з протоколу судового засідання від 26.10.2016 (а.с. 2, том 2).

Відтак, з викладеного не вбачається виникнення у суду обов'язку по надісланню позивачу (скаржнику) копії повного тексту рішення засобами поштового зв'язку.

Водночас, позивач після оголошення у судовому засіданні ухвали від 26.10.2016, не був позбавлений права згідно з ч.2 ст.22 ГПК ознайомитися з відповідною ухвалою, зняти з неї копію, а також отримати її належно засвідчену копію безпосередньо у приміщенні суду або ж подати клопотання про її видачу чи надіслання в установлений для оскарження строк, чого зроблено ним не було.

Виходячи з чого, судом апеляційної інстанції правомірно відхилені посилання скаржника в обґрунтування підстав поновлення строку на те, що після фактичного отримання ним 25.11.2016 оскаржуваної до апеляційного суду ухвали за його письмовим клопотанням, яке надійшло до місцевого господарського суду 15.11.2016, про що свідчить штемпель місцевого суду на відповідному клопотанні, та подання апеляційної скарги на п'ятий день від дати отримання ухвали, оскільки вказані обставини не відносяться до істотних перешкод, які є об'єктивно непереборними для своєчасного вчинення процесуальних дій, а навпаки, переконливо вказують на те, що дана обставина має суто суб'єктивний характер, а, відтак, не може вважатися поважною причиною пропуску встановленого строку.

За п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини гарантії (надалі - Суду) держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року) .

У п. 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Таким чином, встановивши відсутність доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі №910/21634/14, апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги на підставі п. 4 ст. 97 ГПК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують правомірних висновків апеляційного господарського суду, не вказують на порушення ним норм матеріального та процесуального права, а відтак - не є підставами для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 у справі № 910/21634/14 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Л.Б. Іванова

Н.М. Губенко