РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2017Справа №910/22601/16
За позовомПублічного акціонерного товариства «Чинбар»
доПублічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»
провизнання зобов'язання припиненим
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Національний банк України 2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Габрієль Я.В. - представник за довіреністю;
від відповідача: від третьої особи-1: від третьої особи-2: Ньорба О.М. - представник за довіреністю; Шматко В.О. - представник за довіреністю; не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Чинбар» (надалі - ПАТ «Чинбар») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (надалі - ПАТ «Брокбізнесбанк») про визнання зобов'язання припиненим та частково припиненим, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог:

- зобов'язання ПАТ «Чинбар» перед ПАТ «Брокбізнесбанк» зі сплати процентів за користування кредитом у період з 27.01.2014р. по 26.02.2014р. на суму 3 270 000,00 грн. за кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009р.;

- зобов'язання ПАТ «Чинбар» перед ПАТ «Брокбізнесбанк» зі сплати процентів за користування кредитом у період з 27.02.2014р. по 26.03.2014р. на суму 798 616,13 грн. за кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.12.2016р. порушено провадження у справі №910/22601/16 та призначено її до розгляду на 20.01.2016р.

Судом, з урахуванням клопотання відповідача, відповідно до вимог статті 129 Конституції України та статті 4-4 ГПК України забезпечено гласність судового процесу та його повне фіксування технічними заходами, що знайшло своє відображення у протоколі судового засідання згідно вимог статті 81-1 ГПК України.

19.01.2017р. представником відповідача через відділ діловодства та документообігу господарського суду м. Києва надано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просив відмовити у задоволені позовних вимог. Вказував, що після початку процедури ліквідації банку не допускається здійснення відповідачем зарахування однорідних зустрічних вимог. Також вказує, що відповідно до умов договорів, укладених між відповідачем та позивачем не передбачено підстав, які б надавали можливість здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог у виключних випадках. Окрім того, посилався на те, що акцептовані відповідачем вимоги позивача належать до 7 черги, наразі відповідачем задовольняються вимоги кредиторів третьої черги, а тому строк виконання акцептованих вимог позивача перед відповідачем не настав.

19.01.2017р. від представника відповідача через відділ діловодства та документообігу господарського суду м.Києва надійшло клопотання згідно ст. 27 ГПК України про залучення Національного банку України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Обґрунтовуючи дане клопотання відповідач вказав, що майнові права за кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009р. перебувають у заставі Національного банку України, відповідно до договору застави майнових прав №20/09/5/ЗМП-1 від 18.03.2010р. Таким чином, рішення по даній справі може вплинути на права та обов'язки держави в особі Національного банку України.

20.01.2017р. представником позивача через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва подано документи на виконання вимог ухвали суду від 12.12.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 20.01.2017р. підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.01.2017р. проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, підтримав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.01.2017р. з метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд створюючи сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, відклав розгляд справи та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України.

02.02.2017р. від представника позивача через відділ діловодства та документообігу господарського суду м. Києва надійшли додаткові документи по справі.

02.02.2017р. від представника позивача через відділ діловодства та документообігу господарського суду м. Києва надійшли пояснення щодо відзиву на позовну заяву та пояснення по суті позовних вимог, відповідно до яких вважав, що зараховані вимоги позивача та відповідача відповідали всім умовам, передбаченим положенням ст. 601 ЦК України, а тому припинилися 28.10.2016р.

03.02.2017р. від представника відповідача через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи додатково на 15 днів.

03.02.2017р. від представника відповідача через відділ діловодства та документообігу господарського суду м. Києва надійшло клопотання згідно ст. 27 ГПК України про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник позивача у судовому засіданні 03.02.2017р. підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.02.2017р. проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання 03.02.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та створюючи сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, відклав розгляд справи, про що постановив ухвалу суду від 03.02.2017р.

23.02.2017р. від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національного банку України через відділ діловодства та документообігу господарського суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву. За змістом відзиву Національний банк України просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на приписи ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до якої встановлено порядок задоволення вимог кредиторів до банку та їх черговість в період здійснення ліквідаційної процедури банку. Вказуючи на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 21.12.2016р. по справі №333/4924/15-ц зазначав про недопустимість припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також, вказував що договором банківського вкладу «Перспективний» №72908-20-01.1 від 01.11.2012р. не передбачено підстав здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог та права договірного списання коштів. Окрім того, зазначено, що між позивачем, відповідачем та третьою особою було укладено договір застави майнових прав №20/09/5/ЗМП-1 від 18.03.2010р. із змінами та доповненнями, укладений в забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором, предметом застави за яким є майнові права за кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009р., що укладений між позивачем і відповідачем. Третя особа вказує, що згоди на зарахування зустрічних однорідних вимог третя особа, припинення дії кредитного та іпотечного договору не давала.

23.02.2017р. від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відділ діловодства та документообігу господарського суду м.Києва надійшов відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позовних вимог. Так, посилаючись на приписи ст.ст. 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказував на те, що зарахування однорідних вимог у процедурі ліквідації банку не допускається, а тому відповідач не має повноважень, здійснювати зарахування однорідних зустрічних вимог на підставі заяви позивача. Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку, виключно у межах процедури ліквідації банку, з дотриманням принципів черговості, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

24.02.2017р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду м.Києва від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву відповідно до якого вказує, що з виписки по рахунку №00 за договором про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування №310 від 03.04.2007р., укладеним між позивачем та відповідачем вбачається, що кошти на рахунок позивача №00 в сумі 3 250 199,68 грн. надійшли періодичними платежами після 03.03.2014р., тобто не перебували на поточному рахунку боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку 03.03.2014р. Окрім того, із посиланням на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 21.12.2016р. по справі №6-2047цс16, вказував, що в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог має здійснюватись в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку із чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

24.02.2017р. від представника позивача через відділ діловодства та документообігу господарського суду м. Києва надійшли документи на виконання ухвали суду від 03.02.2017р.

Представник позивача у судовому засіданні 24.02.2017р. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача 24.02.2017р. у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національного банку України у судовому засіданні 24.02.2017р. надав пояснення по справі аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання 24.02.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Належне повідомлення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про час та місце розгляду справи підтверджується відмітками про відправку на зворотній стороні ухвали суду від 03.02.2017р. яка була надіслана за належною адресою третьої особи, а також повідомленням про вручення поштових відправлень №107 161) згідно якого ухвала суду від 03.02.2017р. була отримана третьою особою 13.02.2017р.

Оскільки про час та місце судового засідання третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб була належним чином повідомлена, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Справа розглянута судом відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 р. критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ.

В судовому засіданні 24.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, третьої особи всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 24.09.2009р. між закритим акціонерним товариством «Чинбар» (позичальник) та публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (Банк) було укладено кредитний договір № 23-09-980-KL (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав позичальнику відкличну поновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості у розмірі 1 500 000,00 грн. на строк до 23.09.2012 зі сплатою 25 % річних за користування кредитом.

12.02.2010р. Банк і позичальник уклали додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, відповідно до якої кредит надається у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 211 800 000, 00 грн.

В подальшому позивач та відповідач уклали ряд додаткових угод до Кредитного договору. Термін користування кредитом було змінено до 30.03.2015 р.

Відповідно до п. 3.1.4 Кредитного договору Банк може скористатися своїм правом договірного списання з усіх рахунків позичальника в національній та іноземній волюті, відкритих в Банку, заборгованості по нарахованих процентах комісіях, основній сумі кредиту при настанні термінів виконання позичальником зобов'язань в розмірах, визначених цим договором, а також неустойки, передбачених даним договором.

В забезпечення кредитних зобов'язань позичальник на підставі іпотечного договору від 24.09.2009р., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою O.A. та зареєстровано в реєстрі за №1648, передав Банку в іпотеку нежилі приміщення та нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21.

12.02.2010р. між Банком та позичальник (вкладник) було укладено договір банківського вкладу №02-02-2010 на суму 199 890 000,00 грн. За цим договором для обліку сум вкладу Банк відкрив вкладнику рахунок №1000.

12.02.2010р. Банк (заставодержатель) та позичальник (вкладник/заставодавець) уклали договір застави №23-09-980-KZ (далі - Договір застави), за яким заставодавець надає заставодержателю в заставу майнове право вимоги на отримання грошових коштів в сумі 199 890 000,00 грн., які знаходяться на рахунку № 1000 в ПАТ «Брокбізнесбанк» на підставі договору №02-02-2010 від 12.02.2010р., що укладений між Банком та вкладником (далі - депозитний договір). Боржником по відношенню до заставодавця є ПАТ «Брокбізнесбанк» (далі - боржник), від якого заставодавець має право вимагати грошові кошти на умовах, передбачених депозитним договором.

За п. 3.2 Договору застави звернення стягнення на заставлене право здійснюється шляхом відступлення заставодержателю заставленого права. Сторони погоджуються, що укладення додаткових документів для підтвердження звернення стягнення на заставлене право та його реалізація, крім цього договору, не потрібно.

15.02.2010р. ПАТ «Брокбізнесбанк» перерахувало на користь ПАТ «Чинбар» кредитні кошти у розмірі 210 000 000,00 грн., з яких 199 890 000,00 грн. у цей же день були перераховані на депозитний рахунок №1000 в ПАТ «Брокбізнесбанк».

28.02.2014р. постановою Правління Національного банку України за № 107р. віднесено ПАТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.02.2014 р. за № 9 розпочато процедуру виведення ПАТ «Брокбізнесбанк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 03.03.2014 р. по 02.06.2014 р.; тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 03.03.2014 р. по 02.06.2014 р.; призначено уповноваженого особою Фонду за тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк».

03.06.2014 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №42 про продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Брокбізнесбанк».

Постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014р. № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014р. № 45 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» з 11.06.2014р. по 10.06.2015р. включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №45 про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

Відповідач рішенням №226/14 від 16.10.2014р. акцептував вимоги позивача на суму 215 868 616,13 грн. і включив їх до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» (лист 28.10.2014р. № 7/1370-кр).

17.11.2014р. ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до ПАТ «Чинбар» з вимогою № 1643/046-кв про дострокове повернення кредиту на суму 211 800 000,00 грн.

ПАТ «Чинбар» звернулося до ПАТ «Брокбізнесбанк» з заявою № 12/294 від 29.10.2015р. (отримана відповідачем 30.10.2015р.) про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме:

- вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ПАТ «Чинбар» з повернення кредиту у сумі 211 800 000,00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-КL від 24.09.2009;

- акцептованих вимог ПАТ «Чинбар» до ПАТ «Брокбізнесбанк» у сумі 211 800 000,00 грн.

Листом № 7559 від 10.11.2015 ПАТ «Брокбізнесбанк» повідомило, що не приймає зарахування зустрічних вимог за заявою ПАТ «Чинбар».

Рішенням господарського суду м. Києва від 18.04.2016р. по справі № 910/1100/16, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду м. Києва від 27.09.2016 р., визнано припиненим з 30.10.2015 р. зобов'язання ПАТ «Чинбар» перед ПАТ «Брокбізнесбанк» з повернення кредиту в розмірі 211 800 000, 00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009 р.

Відповідно до ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду по справі № 910/1100/16 встановлено, що вимоги позивача до відповідача, які акцептовані останнім, складаються з заборгованості у розмірі 210 711 442, 19 грн. за договором банківського вкладу № 02-02-2010 від 12.02.2010 р. (199 890 000, 00 грн. розмір вкладу і 10 821 442, 19 грн. розмір процентів) та 5 157 173, 94 грн. заборгованості за договором про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 310 від 02.04.2007р.

Також судом встановлено, що вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ПАТ «Чинбар» з повернення кредиту у сумі 211 800 000,00 грн. за кредитним договором №23-09-980-КL від 24.09.2009р., та вимоги ПАТ «Чинбар» до ПАТ «Брокбізнесбанк» у сумі 211 800 000,00 грн., які складаються з вимог у розмірі 210 711 442,19 грн. за договором банківського вкладу № 02-02-2010 від 12.02.2010р. та вимог у розмірі 1 088 557,81 грн. за договором про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 310 від 02.04.2007р., є зустрічними, однорідними (грошові вимоги), та строк виконання їх настав.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/245 від 28.10.2016р. в якій ПАТ «Чинбар» повідомило ПАТ «Брокбізнесбанк» про припинення грошових зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме:

- вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ПАТ «Чинбар» зі сплати процентів за користування кредитом у період з 27.01.2014р. по 26.02.2014р. на суму 3 270 000,00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-КL від 24.09.2009р.;

- частково вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ПАТ «Чинбар» зі сплати процентів за користування кредитом у період з 27.02.2014р. по 26.03.2014р. на суму 798 616,13 грн. за кредитним договором № 23-09-980-КL від 24.09.2009р.;

- акцептованих вимог ПАТ «Чинбар» до ПАТ «Брокбізнесбанк» у сумі 4 068 616,13 грн.

Листом №8634 від 28.11.2016р. ПАТ «Брокбізнесбанк» повідомило, що не приймає зарахування зустрічних вимог за заявою ПАТ «Чинбар».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог здійснюється за заявою однієї із сторін (ч. 2 ст. 601 ЦК України).

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, для вчинення якого достатньо волевиявлення однієї із сторін за умови відсутності підстав, передбачених ст. 602 ЦК України, яка встановлює недопустимість зарахування зустрічних однорідних вимог. Формою даного правочину є відповідна письмова заява.

Господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони (ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 1.38 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Як встановлено судом, 28.02.2014р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджено рішення №9 щодо запровадження, строком на три місяці (з 03.03.2014р. по 02.06.2014р.), тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 вказаного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

10.06.2014 р. Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (відповідача) та початок 11.06.2014р. ліквідації, шляхом прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення № 45.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ч.ч. 2 та 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів»).

Положеннями ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, серед іншого, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (ч.ч. 1 та 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону.

Таким чином, законом встановлено спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами, а відтак, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про початок процедури ліквідації банку, позивача у справі, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З огляду на викладене, задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку, з встановленою даним Законом, черговістю погашення вимог кредиторів.

Як встановлено в рішенні господарського суду м. Києва від 18.04.2016 р. по справі №910/1100/16, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду м. Києва від 27.09.2016р., встановлено, що вимоги позивача до відповідача, які акцептовані останнім, складаються з заборгованості у розмірі 210 711 442, 19 грн. за договором банківського вкладу №02-02-2010 від 12.02.2010 р. (199 890 000, 00 грн. розмір вкладу і 10 821 442, 19 грн. розмір процентів) та 5 157 173, 94 грн. заборгованості за договором про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 310 від 02.04.2007р.

Також судом встановлено, що вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ПАТ «Чинбар» з повернення кредиту у сумі 211 800 000, 00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-КL від 24.09.2009 р., та вимоги ПАТ «Чинбар» до ПАТ «Брокбізнесбанк» у сумі 211 800 000, 00 грн., які складаються з вимог у розмірі 210 711 442, 19 грн. за договором банківського вкладу № 02-02-2010 від 12.02.2010 р. та вимог у розмірі 1 088 557, 81 грн. за договором про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 310 від 02.04.2007 р., є зустрічними, однорідними (грошові вимоги), та строк виконання їх настав.

Відповідно до заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог № 12/245 від 28.10.2016 р. ПАТ «Чинбар» повідомило ПАТ «Брокбізнесбанк» про припинення грошових зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме:

- вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ПАТ «Чинбар» зі сплати процентів за користування кредитом у період з 27.01.2014 р. по 26.02.2014 р. на суму 3 270 000, 00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-КL від 24.09.2009 р.;

- частково вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ПАТ «Чинбар» зі сплати процентів за користування кредитом у період з 27.02.2014р. по 26.03.2014р. на суму 798 616,13 грн. за кредитним договором № 23-09-980-КL від 24.09.2009р.;

- акцептованих вимог ПАТ «Чинбар» до ПАТ «Брокбізнесбанк» у сумі 4 068 616,13 грн.

Відповідно до виписки по рахунку №00 за договором про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 310 від 03.04.2007р., укладеним між позивачем та відповідачем вбачається, що кошти на рахунок позивача № 00 в сумі 3 250 199, 68 грн. надійшли періодичними платежами після 03.03.2014р., тобто не перебували на поточному рахунку боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку 03.03.2014р.

Листом № 8634 від 28.11.2016 р. ПАТ «Брокбізнесбанк» повідомило, що не приймає зарахування зустрічних вимог за заявою ПАТ «Чинбар».

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Як вказує Верховний Суд України в постанові від 21.12.2016 р. по справі № 333/4924/15-ц, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не допускається.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що зарахування зустрічних однорідних вимог призведе до позачергового задоволення вимог кредитора порівняно з іншими кредиторами.

За таких обставин, за висновками суду, вимога Публічного акціонерного товариства «Чинбар» до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання зобов'язання припиненим та частково припиненим, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог:

- зобов'язання ПАТ «Чинбар» перед ПАТ «Брокбізнесбанк» зі сплати процентів за користування кредитом у період з 27.01.2014 р. по 26.02.2014 р. на суму 3 270 000, 00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009 р.;

- зобов'язання ПАТ «Чинбар» перед ПАТ «Брокбізнесбанк» зі сплати процентів за користування кредитом у період з 27.02.2014 р. по 26.03.2014 р. на суму 798 616, 13 грн. за кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009 р., є такою, що задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, у зв'язку із відмовою в задоволенні позову, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Чинбар» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 01.03.2017 р.

СуддяЮ.О. Підченко