ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" лютого 2017 р.Справа № 916/4345/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН

До відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

За участю: Прокуратури Одеської області

Про відшкодування збитків в розмірі 14627358 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3-П.С., представники за довіреностями

Від відповідача: ОСОБА_4, представник за довіреністю

Від прокуратури: ОСОБА_5, за посвідченням

У судовому засіданні 17.02.2017р. згідно ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 22.02.2017р. о 11 год. 30 хв., та в судовому засіданні 22.02.2017р. судом було оголошено перерву по справі з 12 год. 20 хв. до 14 год. 00 хв.

Суть спору: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство „НІБУЛОН звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства Одеська залізниця 7756239,00грн. у якості відшкодування збитків, завданих втратою вантажу.

21.11.2014р. до господарського суду Одеської області Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство „НІБУЛОН надано заяву про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з Державного підприємства Одеська залізниця 8656074 грн. у якості відшкодування збитків, завданих втратою вантажу.

17.12.2014. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути із відповідача відшкодування збитків в розмірі 9512406,76грн. із яких 9470340,00грн. вартість втраченого вантажу та провізна плата цього вантажу, 3% річних в сумі 4219,84грн. і 37846,92грн. інфляційні втрати (а.с.1.-5, т.2).

З урахуванням вимог ст.22 ГПК України судом було прийнято до розгляду заяву в частині збільшення позовних вимог щодо стягнення вартості втраченого вантажу та провізну плату цього вантажу на загальну суму 9470340,00грн., а в частині стягнення 3% річних в сумі 4219,84грн. та 37846,92 грн. інфляційних втрат відмовлено в прийнятті заяви до розгляду, оскільки в цій частині позивач змінив підставу та предмет позову, тобто заявив нові вимоги, а не збільшив в цій частині позовні вимоги. Отже, справа розглядалась в межах предмету позову про стягнення 9470340,00грн.

Рішенням господарського суду Одеської області (суддя Брагіна Я.В.) від 22.12.2014р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Савицький Я.Ф., судді Гладишева Т.Я., Головей В.М.) від 25.02.2015, у справі №916/4345/14 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства Одеська залізниця на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН 7841808,00 грн. збитків за втрачений вантаж та 73080,00 грн. витрат, повязаних із сплатою судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2015р. касаційні скарги Державного підприємства Одеська залізниця та Заступника прокурора Одеської області задоволені. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. та рішення господарського суду Одеської області від 22.12.2014 у справі №916/4345/14 скасовано. Справу № 916/4345/14 направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області №506 від 13.05.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/4345/14. Справу №916/4345/14 передано на розгляд судді Літвінову С.В. Ухвалою суду від 14.05.2015р. було прийнято справу № 916/4345/14 до провадження суддею Літвіновим С.В.

Під час розгляду справи склад суду неодноразово змінювався, так ухвалою суду від 27.10.2015р. справу №916/4345/14 прийнято до розгляду у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Літвінов С.В., суддя Гуляк Г.І., суддя Никифорчук М.І.

Рішенням господарського суду Одеської області (колегія суддів у складі: головуючий суддя Літвінов С.В., судді Гуляк Г.І., Никифорчук М.І.) від 21.12.2015р. у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН до Державного підприємства „Одеська залізниця" відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.03.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН на рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2015 року у справі №916/4345/14 залишено без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2015 року у справі № 916/4345/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2016р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН залишено без задоволення, Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 у справі №916/4345/14 залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 16.11.2016р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН задоволено. Постанову Вищого господарського суду України від 21 червня 2016 року, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16 березня 2016 року та рішення Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2015 - скасовано. Справу №916/4345/14 передано на розгляд до суду першої інстанції.

У звязку з направленням справи №916/4345/14 на новий розгляд до господарського суду Одеської області, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 08.12.2016р. №984 було призначено повторний автоматичний розподіл справи між суддями з метою визначення складу суду.

Згідно даних повторного автоматичного розподілу справи між суддями справу №916/4345/14 передано на розгляд судді Дяченко Т.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.12.2016р. справу №916/4345/14 прийнято до провадження суддею Дяченко Т.Г. та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

10.01.2017р. до господарського суду Одеської області представником Державного підприємства „Одеська залізниця надані письмові пояснення, відповідно до яких він заперечує проти задоволення позовних вимог.

16.01.2017р. до господарського суду Одеської області представником Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН надано клопотання про витребування доказів, в порядку ст. 38 ГПК України, у якому він просив суд витребувати у Державного підприємства „Одеська залізниця передавальний акт та заключний передавальний акт, складені між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариство „Українська залізниця.

02.02.2017р. повноважним представником Державного підприємства „Одеська залізниця до господарського суду Одеської області супровідним листом були залучені до матеріалів справи №916/4345/14 належним чином засвідчені копії передавального акту від 31.07.2015р., затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015р., складеного між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариство „Українська залізниця та „Розшифровки до додатку 22 показників (статей) балансу в розрізі кредиторів по рядку 1615 „Поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи та послуги по Одеській залізниці, та Заключного передавального акту від 01.12.2015р., складеного між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариство „Українська залізниця та „Розшифровки до додатку 22 показників (статей) балансу в розрізі кредиторів по рядку 1615 „Поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи та послуги по Одеській залізниці станом на 30.11.2015р..

У судовому засіданні, яке відбулось 16 січня 2017 року, представником Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН подано до суду клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України (вх. № ГСОО 2-203/17), у якому він просив витребувати у Відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців Печерського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві передавальний акт від 31.07.2015р., затверджений Міністром Інфраструктури України 18.08.2015р., та заключний передавальний акт від 01.12.2015р., складені між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариством „Українська залізниця; витребувати у Міністерства Інфраструктури України передавальний акт від 31.07.2015р., затверджений Міністром Інфраструктури України 18.08.2015р., та заключний передавальний акт від 01.12.2015р., складені між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариством „Українська залізниця; та витребувати у ОСОБА_1 акціонерного товариства „Українська залізниця передавальний акт від 31.07.2015р., затверджений Міністром Інфраструктури України 18.08.2015р., і заключний передавальний акт від 01.12.2015р., складені між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариством „Українська залізниця.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.01.2017р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН від 16.01.2017р. (вх. № ГСОО 2-203/17), подане до суду в порядку ст. 38 ГПК України, було задоволено частково.

Витребувано у Міністерства Інфраструктури України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14):

- Передавальний акт від 31.07.2015р., затверджений Міністром Інфраструктури України 18.08.2015р., складений між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариством „Українська залізниця (оригінал на огляд суду, з подальшим поверненням, та належним чином посвідчену копію для залучення до матеріалів справи);

- письмові відомості щодо надання до Відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців Печерського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Передавального акту від 31.07.2015р., затвердженого Міністром Інфраструктури України 18.08.2015р., складеного між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариством „Українська залізниця, для приєднання та формування реєстраційної справи ОСОБА_1 акціонерного товариства „Українська залізниця.

Витребувано у ОСОБА_1 акціонерного товариства „Українська залізниця (03150, м.Київ, вул. Тверська, 5):

- Передавальний акт від 31.07.2015р., затверджений Міністром Інфраструктури України 18.08.2015р., складений між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариством „Українська залізниця (оригінал на огляд суду, з подальшим поверненням, та належним чином посвідчену копію для залучення до матеріалів справи);

- Заключний передавальний акт від 01.12.2015р., складений між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариством „Українська залізниця (оригінал на огляд суду, з подальшим поверненням, та належним чином посвідчену копію для залучення до матеріалів справи);

- письмові відомості щодо надання до Відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців Печерського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Передавального акту від 31.07.2015р., затвердженого Міністром Інфраструктури України 18.08.2015р., складеного між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариством „Українська залізниця, і Заключного передавального акту від 01.12.2015р., складеного між Державним підприємством „Одеська залізниця та ОСОБА_1 акціонерним товариством „Українська залізниця для приєднання та формування реєстраційної справи ОСОБА_1 акціонерного товариства „Українська залізниця.

У судовому засіданні, яке відбулось 16 січня 2017 року, представником Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН надано клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України, у якому він просив суд витребувати у Державної адміністрації залізничного транспорту України Наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України №512-Ц/од від 30.11.2015р. „Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту, витребувати у ОСОБА_1 акціонерного товариства „Українська залізниця Наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України №512-Ц/од від 30.11.2015р. „Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту та витребувати у Державного підприємства „Одеська залізниця Наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України №512-Ц/од від 30.11.2015р. „Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.01.2017р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН від 16.01.2017р. (вх. № ГСОО 2-205/17) в порядку ст. 38 ГПК України, було задоволено частково.

Витребувано у Державної адміністрації залізничного транспорту України (03150, м.Київ, вул. Тверська, 5) належним чином посвідчену копію Наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України №512-Ц/од від 30.11.2015р. „Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.01.2017р. залучено ОСОБА_1 акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; код 40075815) до участі у справі №916/4345/14 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

16.01.2017р. (вх. № ГСОО 2-204/17) представником Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН надано клопотання про заміну сторони правонаступником, в порядку ст. 25 ГПК України, у якому він просить суд залучити до участі у праві №916/4345/14 ОСОБА_1 акціонерне товариство „Українська залізниця як правонаступника Державного підприємства „Одеська залізниця.

19.01.2017р. до господарського суду Одеської області Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН надано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з Державного підприємства „Одеська залізниця 14627358 грн. у якості відшкодування збитків, завданих втратою вантажу.

02.02.2017р. представником Державного підприємства „Одеська залізниця надано клопотання про витребування доказів, в порядку ст. 38 ГПК України, у якому він просив суд витребувати у Головного управління Національної поліції в Луганській області та/або Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області інформацію та копії документів стосовно обставин, причин припинення перевезення та вилучення вантажу, а також результатів досудового розслідування.

Клопотання про витребування доказів, подане Державним підприємством „Одеська залізниця в порядку ст. 38 ГПК України, залишено судом без задоволення, оскільки суд не вбачає підстав для витребування зазначених документів, з огляду на предмет доказування в межах даної судової справи.

06.02.2017р. до господарського суду Одеської області від Державного підприємства „Одеська залізниця було надано клопотання про залучення до матеріалів справи на виконання ухвали суду від 16.01.2017р. копії наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 30.11.2015 №512-Ц/од „Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.02.2017р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН про заміну сторони правонаступником, подане позивачем в порядку ст. 25 ГПК України, (від 16.01.2017р. вх №ГСОО 2-204/17) задоволено, замінено відповідача у справі №916/4345/14 Державне підприємство „Одеська залізниця на його правонаступника - ОСОБА_1 акціонерне товариство „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5; код 40075815).

Ухвалою суду від 06.02.2017р. виключено ОСОБА_1 акціонерне товариство „Українська залізниця з складу учасників судового процесу зі статусом третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у справі №916/4345/14.

16.02.2017р. представником ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" надано клопотання про витребування доказів, в порядку ст. 38 ГПК України, у якому він просив суд витребувати у Головного управління Національної поліції в Луганській області та/або Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області інформацію та копії документів стосовно обставин, причин припинення перевезення та вилучення вантажу, а також результатів досудового розслідування.

Клопотання про витребування доказів, подане відповідачем в порядку ст. 38 ГПК України, залишено судом без задоволення, оскільки суд не вбачає підстав для витребування зазначених документів, з огляду на предмет доказування в межах даної судової справи.

17.02.2017р. до господарського суду Одеської області представником ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" надані письмові пояснення, відповідно до яких відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН в повному обсязі.

Відповідачем було зазначено суду, що вантаж не був виданий на станції призначення в наслідок того, що під час його перевезення, був перенаправлений працівниками Луганської дирекції залізничних перевезень ДП „Донецька залізниця на адресу ПАТ „Луганськмлин, на території якого він і був розвантажений. Державною адміністрацією залізничного транспорту України та Державним підприємством „Одеська залізниця рішення про перенаправлення вантажу не приймалося, відповідні накази (вказівки) не надавалися. Наявні в матеріалах справи документи кримінального провадження свідчать, на думку відповідача, що перенаправлення вантажу здійснювалось працівниками Луганської дирекції залізничних перевезень ДП „Донецька залізниця без наявності волевиявлення вантажовідправника, тобто позивача у даній справі, керівництва „ДП „Донецька залізниця або Державної адміністрації залізничного транспорту України. Як зазначає відповідач, зазначені дії були вчинені працівниками Луганської дирекції залізничних перевезень на вимогу ОСОБА_6, одного з керівників бойовиків, які причетні до терористичної діяльності в Україні та під контролем невідомих озброєних осіб. Додатково відповідачем було зазначено суду, що у листі від 27.10.2014р. №8 за назвою „Міністерства ЛНР на адресу Луганської дирекції залізничних вантажів перевезень зазначено про проведення „вилучення вантажу.

З огляду на значене, ОСОБА_1 акціонерне товариство "Українська залізниця" вважає, що Державне підприємство „Донецька залізниця не мала можливості передбачити обставини втрати вантажу, обєктивно не змогло виконати зобовязання щодо збереженої доставки вантажу з незалежних від неї причин та за наявності обставин, що мають ознаки надзвичайності та невідворотності, відтак, це є підставою для звільнення від відповідальності відповідно до ст. 314 ГК України та ст.ст. 111,113 Статуту Залізниць України.

Додатково, у наданих запереченнях відповідачем було зазначено, що оскільки вантаж отримано ПАТ „Луганськмлин, який повинен перебувати у нього на умовах відповідального зберігання, відсутні підстави вважати вантаж втраченим під час перевезення. Відповідно, за твердженням відповідача, у Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН відсутні збитки від втрати вантажу, оскільки вантаж перебуває у іншої особи без достатніх не те підстав.

Крім того, ОСОБА_1 акціонерне товариство "Українська залізниця" вважає себе неналежним відповідачем у даній справі, зазначаючи суду, що відповідно до передавального акту від 05.08.2015р., затвердженого Міністерством інфраструктури України 18.08.2015р., складеного між ДП „Донецька залізниця та ПАТ „Укрзалізниця правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обовязків ДП „Донецька залізниця, яке розташоване на території проведення АТО, не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ „Укрзалізниця на праві господарського віддання до проведення його інвентаризації та оцінки, відповідно до п. 2 Постанови КМУ від 12.11.2011р. №604. Таким чином, на даний час відсутній передавальний акт, який свідчив би про перехід прав та обовязків у спірних правовідносинах ДП „Донецька залізниця до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця".

17.02.2017р. до господарського суду Одеської області представником позивача надані письмові пояснення в порядку ст. 22 ГПК України, з додатковими доказами в обґрунтування поданої заяви про збільшення позовних вимог від 19.01.2017р.

22.02.2017р. в судовому засіданні представником Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН надано суду заяву про уточнення Заяви про збільшення позовних вимог від 19.01.2017р., у якій він просить суд стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства „Українська залізниця на користь позивача 14627358 грн. у якості відшкодування збитків, завданих втратою вантажу, приймаючи ухвалу господарського суду Одеської області від 06.06.2017р., якою в порядку ст. 25 ГПК України замінено відповідача у справі №916/4345/14 Державне підприємство „Одеська залізниця на його правонаступника ОСОБА_1 акціонерне товариство „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, суд встановив.

23 вересня 2013 року між Державним підприємством Донецька залізниця (залізниця, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН (вантажовласник) було укладено Договір №412713 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, відповідно до п. 1.1. якого, предметом цього договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН за залізничними накладними №50593748 від 05.07.2014р., №50619246 від 05.07.2014р., №50641109 від 06.07.2014р., №50641190 від 06.07.2014р., №50657907 від 06.07.2014р. зі станції „Старобільськ Донецької залізниці на станцію „Миколаїв-вантажний Одеської залізниці передало до перевезення насипом вантаж (пшеницю другого класу) загальною масою 2714220 кг, загальна вартість якого становила 7756239грн., що підтверджувалось відповідними довідками.

Як вбачається із залізничних накладних: №50593748 від 05.07.2014р., №50619246 від 05.07.2014р., №50641109 від 06.07.2014р., №50641190 від 06.07.2014р., №50657907 від 06.07.2014р., вантажовідправником та вантажоодержувачем вантажу є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство „НІБУЛОН.

Проте, прийнятий залізницею вантаж по залізничних накладних №50593748 від 05.07.2014р., №50619246 від 05.07.2014р., №50641109 від 06.07.2014р., №50641190 від 06.07.2014р., №50657907 від 06.07.2014р. не прибув на станцію призначення: Миколаїв вантажний, про що свідчать матеріали справи, зокрема, відмітки станції Миколаїв вантажний на зазначених накладних, про те, що вантаж не прибув, акти загальної форми №2009, №2010 від 12.07.2014р. та №2029, №2031, №2032 від 14.07.2014р., № 2334 від 12.08.2014, №2335 від 12.08.2014р., №2336 від 12.08.2014, №2337 від 12.08.2014р., №2338 від 12.08.2014р., і не заперечується відповідачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст. 6 Статуту залізниць України, де зазначено, що накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача.

Згідно з вимогами пункті 1.1.1., 1.2, 2,4 „Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджений наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., залізниці зобовязані доставити вантаж за призначенням за вагонами відправниками та відправками у великовантажних контейнерах зі швидкістю 1 доба на кожні повні та неповні 200км.

Згідно п. 30 вищевказаних накладних, тарифна відстань перевезення складає 896км, вагони прийняті до перевезення груповими відправленнями з заявленою швидкістю 200 км/добу. Тривалість операцій відправлення та прибуття вантажу становить 1 добу. Отже, як зазначає позивач, загальний строк доставки вантажу складає 6 діб, починаючи з 05.07.2014р. за накладними №50593748, №50619246, та починаючи з 06.07.2014р. за накладними №50641109, №50641190, №50657907.

У звязку з цим, граничний строк доставки вантажу на накладними №50593748 від 05.07.2014р., №50619246 від 05.07.2014 р. сплинув о 00 год. 00 хв. 11.07.2014р., а за накладними №50641109 від 06.07.2014р., №50641190 від 06.07.2014р., №50657907 від 06.07.2014р. - сплинув о 00 год. 00 хв. 12.07.2014р.

Як пояснює позивач, у звязку з тим, що передбачене п. 1 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом МТУ №644 від 21.11.2000р., повідомлення про прибуття вантажу на адресу позивача, як одержувача вантажу, не надходило, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН, у відповідності до ст.117 Статуту залізниць України, звернулось до станції „Миколаїв-вантажний Одеської залізниці листами від 11.07.2014р. №6223/3-14/34, який було отримано 12.07.2014р., та від 11.07.2014р. №6224/3-14/34, який було отримано 14.07.2014р., з вимогою про видачу переданого до перевезення вантажу.

Факт неприбуття вантажу в установлений термін станцією „Миколаїв-вантажний Одеської залізниці, відповідно до п. 37 Правил видачі вантажів, було засвідчено відповідними відмітками на накладних.

Факт неприбуття вантажу на станцію призначення „Миколаїв-вантажний Одеської залізниці було засвідчено ОСОБА_2 загальної форми №2009 від 12.07.2014р., №2010 від 12.07.2014р., №2029 від 14.07.2014р., №2031 від 14.07.2014р.та №2032 від 14.07.2014р.

На підставі вищезазначеного, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН вважає переданий вантаж до перевезення за накладними №50593748 від 05.07.2014р., №50619246 від 05.07.2014р., втраченим з 12.08.2014р., а за накладними №50641109 від 06.07.2014р., №50641190 від 06.07.2014р., №50657907 від 06.07.2014р. - з 13.08.2014р.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України, у разі втрати вантажу поряд із відшкодуванням збитків, залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Приймаючи до уваги, що дійсна вартість втраченого вантажу може бути визначена як на день предявлення позову та змінена, беручи до уваги ціни, що існують на день ухвалення рішення, Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН, у звязку з тривалим розглядом даної справи, 19.01.2017р. до господарського суду Одеської області надано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з Державного підприємства „Одеська залізниця 14627358 грн. у якості відшкодування збитків, завданих втратою вантажу.

Обґрунтовуючи заяву про збільшення позовних вимог, позивачем було зазначено суду наступне.

У звязку з істотною зміною вартості зернових культур на внутрішньому ринку країни, тривалим розглядом даної справи та відмовою Відповідача в задоволенні вимог у добровільному порядку, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН, керуючись ч. З та ч. 4 ст. 225 ГК України та ч. 3 ст. 623 України, просить суд задовольнити позовні вимоги у даній справі, враховуючи ціни на відповідну продукцію, станом на день винесення рішення у даній справі.

Відправлений за накладними №50593748, №50619246 від 05.07.2014р. та №50641109, №50641190 та №50657907 від 06.07.2014р. вантаж пшениці 2-го класу був вирощений Позивачем на орендованих ним сільськогосподарських угіддях, є готовою продукцією Позивача, а тому його дійсна вартість має визначатись довідкою, підписаною головним бухгалтером Позивача.

У поясненнях позивачем було зазначено суду, що у матеріалах справи містяться довідки вантажовідправника №754/3-17/27, № 755/3-17/27, №756/3-17/27, №757/3-17/27, №758/3-17/27 про вартість втраченого вантажу, підписані головним бухгалтером Позивача.

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 18.01.2017р. дійсна вартість однієї тони втраченого вантажу (пшениці другого класу) становить 5200 грн., в тому числі ПДВ (без врахування провізної плати), що підтверджується довідками виданими Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН, копії яких також містяться у матеріалах справи.

Враховуючи положення ст.ст. 117, 131 Статуту залізниць України та наявність доказів, які підтверджують неприбуття вантажу на станцію призначення, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство „НІБУЛОН звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків в сумі 14627358 грн. за втрату вантажу при перевезенні залізницею.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН обґрунтовані неналежним виконання з боку ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" своїх зобовязань щодо перевезення вантажу за залізничними накладними №50593748 від 05.07.2014р., №50619246 від 05.07.2014р., №50641109 від 06.07.2014р., №50641190 від 06.07.2014р., №50657907 від 06.07.2014р. та направлені на стягнення з відповідача збитків у вигляді вартості втраченого вантажу в розмірі 14627358 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини та п. 1 ч. 3 цієї статті визначено, що у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За умовами ч.1 ст. 12 Закону України „Про залізничний транспорт, залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 31 Статуту залізниць України, залізниця зобовязана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до п. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно до п. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Положеннями ст. 23 Закону України „Про залізничний транспорт та ст. 110 Статуту залізниць України визначено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, віднесені до підсудності господарського суду справи у спорах, що виникають з договору перевезення, в яких одним з відповідачів є орган транспорту, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням цього органу.

Умовами п. 131 Статуту залізниць України визначено, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Претензії, що виникли з приводу перевезення пасажирів, багажу і вантажобагажу можуть бути заявлені залізниці відправлення або призначення (на бажання заявника претензії). Претензії, що виникли з перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні, заявляються: залізниці призначення, якщо кінцевим пунктом перевезення є залізнична станція; іншому транспортному органу, якщо кінцевим пунктом перевезення є порт. Претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення.

Отже, ДП „Одеська залізниця є перевізником по спірним накладним і може нести відповідальність за втрату вантажу по даній справі, у відповідності до ст. 131 Статуту залізниць України, яка є спеціальною нормою права та підлягає пріоритетному застосуванню до даних правовідносин.

За спірними залізничними накладними від 05.07.2014р. № 50593748 і № 50619246 та від 06.07.2014р. № 50641109, № 50641190 і № 50657907 вантаж на станцію призначення Миколаїв-вантажний Одеської залізниці не прибував.

Факт неприбуття вантажу в установлений термін станцією «Миколаїв- вантажний» Одеської залізниці, відповідно до п. 37 Правил видачі вантажів, було засвідчено відповідними відмітками на вищевказаних накладних.

До того ж, про факт неприбуття вантажу на станцію призначення станцією Миколаїв-вантажний Одеської залізниці, відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, було складено акти загальної форми (форма ГУ-23) № 2009 від 12.07.2014р., № 2010 від 12.07.2014р., № 2029 від 14.07.2014р., № 2031 від 14.07.2014р. та №2032 від14.07.2014р.

Неприбуття вантажу після спливу 30 діб з моменту закінчення граничного строку доставки вантажу засвідчено актами загальної форми (форма ГУ-23), складеними станцією Миколаїв-вантажний Одеської залізниці № 2334 від 12.08.2014р.; № 2335 від 12.08.2014р.; №2336 від 12.08.2014р.; № 2337 від 12.08.2014р.; № 2338 від 12.08.2014р.

Крім того, впродовж всього розгляду даної справи Відповідачем не заперечувався факт неприбуття вантажу за вищевказаними накладними на станцію призначення.

Отже, факт втрати вантажу за спірними накладними підтверджується належними та допустимими доказами, а відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН, як вантажоодержувач, має право вимагати відшкодування вартості втраченого вантажу та провізної плати у відповідності до положень ст. ст., 114,117 Статуту залізниць України.

Згідно п. 2.10 Розяснень Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею №04-5/607 від 29.05.2002р. (в редакції розяснень Президії ВГСУ від 29.09.2008р. за №04-5/225), відповідно до п. 131 Статуту залізниць України, позови про відшкодування вартості вантажу втраченого, пошкодженого або такого, який прибув з нестачею, при перевезенні вантажів у прямому залізничному сполученні в межах залізниць України заявляються як одержувачем, так і відправником, а також від їх імені уповноваженою особою у всіх випадках до залізниці призначення, яка несе відповідальність за всі залізниці учасниці перевезення, і залучати до участі у справі як іншого відповідача або третю особу залізницю відправлення та транзитні залізниці у суду немає підстав.

Під час розгляду справи, представником Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН надано клопотання про заміну сторони правонаступником, в порядку ст. 25 ГПК України, у якому він просив суд залучити до участі у праві №916/4345/14 ОСОБА_1 акціонерне товариство „Українська залізниця як правонаступника Державного підприємства „Одеська залізниця.

Законом України „Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі, управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України „Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту). (ч. 3 ст. 2 Закону).

Згідно до ч. 6 ст. 2 Закону України „Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України „Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.06.2014р. №200, утворено публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком №1 до Постанови.

Наказом Укрзалізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України Міністерства інфраструктури України від 30.11.2015р. №512-Ц/од визначено, що 30.11.2015р. - є датою закінчення господарської діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниці) та підприємств і установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №200.

Статут ОСОБА_1 акціонерного товариства „Українська залізниця затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №735 від 02.09.2015р.

Згідно до п. 2 Статуту ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця", ОСОБА_1 акціонерне товариство "Українська залізниця є правонаступником усіх прав та обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Отже, судом встановлено, що впродовж розгляду даної справи, було створено та зареєстровано ОСОБА_1 акціонерне товариство „Українська залізниця, яке, відповідно до положень ч. 6 ст. 2 Закону України „Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, п. 2 Статуту ОСОБА_1 акціонерного товариства „Українська залізниця, затвердженого Постановою КМУ від 02.09.2015р. №735, є правонаступником, зокрема, Державного підприємства „Одеська залізниця.

ОСОБА_1 акціонерне товариство „Українська залізниця було створено в результаті злиття державних підприємств, у відповідності до ч. 3 ст. 2 Закону України „Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування.

Згідно до п. 11 ч. 1 ст. 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, для державної реєстрації юридичної особи, яка утворилась шляхом злиття подається у тому числі примірник передавального акту.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 Цивільного кодексу України, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог, комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Як вбачається з Листа регіональної філії „Одеська залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства „Українська залізниця від 21.01.2016р. №НЮ-14/58, з 01.12.2015р. Державне підприємство „Одеська залізниця припинило здійснення господарської діяльності і одночасно розпочало здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 акціонерне товариство „Українська залізниця, яке є правонаступником державного підприємства „Одеська залізниця.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд здійснив процесуальне правонаступництво у справі №916/4345/14 та Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.02.2017р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН про заміну сторони правонаступником, подане позивачем в порядку ст. 25 ГПК України, (від 16.01.2017р. вх №ГСОО 2-204/17) було задоволено, замінено відповідача у справі №916/4345/14 Державне підприємство „Одеська залізниця на його правонаступника - ОСОБА_1 акціонерне товариство „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; код 40075815).

З урахуванням викладеного, дослідивши обставини спору, суд погоджується з доводами позивача щодо неналежного виконання ОСОБА_1 акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця", як правонаступником ДП „Одеська залізниця, зобовязань щодо перевезення вантажу за залізничними накладними №50593748 від 05.07.2014р., №50619246 від 05.07.2014р., №50641109 від 06.07.2014р., №50641190 від 06.07.2014р., №50657907 від 06.07.2014р.

Згідно п. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної кількості рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість вантажу.

Відповідно до ч. З ст. 225 Господарського кодексу України, при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Частиною 4 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України, за якою збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Окрім того, у п. 2. 2.7 розяснення Президії Вищого господарського суду України №-5/601 від 29.05.2002 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею зазначено, що вартість вантажу визначається, серед того, на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість правленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Відповідно до п. п. «а» п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 № 20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Отже, дійсна вартість втраченого вантажу може бути визначена як на день пред'явлення позову, так і змінена, беручи до уваги ринкові ціни, що існують на день ухвалення рішення судом.

Згідно п. 2.7. Розяснень Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею №04-5/607 від 29.05.2002р. (в редакції розяснень Президії ВГСУ від 29.09.2008р. за №04-5/225), вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної старшим бухгалтером, копії податкової накладної.

Як встановлено судом, відправлений за накладними №50593748, №50619246 від 05.07.2014р. та №50641109, №50641190 та №50657907 від 06.07.2014р. вантаж пшениці 2-го класу був вирощений Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН на орендованих ним сільськогосподарських угіддях, є готовою продукцією Позивача, а тому його дійсна вартість має визначатись довідкою, підписаною головним бухгалтером підприємства.

Довідками вантажовідправника №754/3-17/27, №755/3-17/27, №756/3-17/27, №757/3-17/27, №758/3-17/27, які підписані головним бухгалтером Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН та містяться в матеріалах справи, засвідчується вартість втраченого вантажу.

Крім того, дійсна вартість втраченого вантажу (2714,22 тон пшениці другого класу) в сумі 14113944,00 грн. підтверджується не лише довідками вантажовідправника, а також іншими письмовими доказами, отриманими Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН з дотриманням встановленого законодавством порядку.

Так, Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України проведено товарознавче експертне дослідження з визначення дійсної вартості 2714,22 тон втраченого вантажу (зерна пшениці другого класу), за результатами якого судовим експертом складено висновок експертного дослідження №5 від 15.02.2017, копія міститься в матеріалах справи.

Проведеним судовим експертом товарознавчим дослідженням встановлено, що «дійсна вартість (в розумінні п. «а» ст. 114 Статуту залізниць України) 2714,22 тон зерна пшениці другого класу, відправленої за накладними № 50593748, № 50619246 від 05.07.2014 та № 50641109, № 50641190, № 50657907 від 06.07.2014 зі станції Старобільськ Донецької залізниці до станції Миколаїв-вантажний Одеської залізниці,станом на 15.02.2017 у м. Миколаєві становить 14113944.00 грн.

Зазначене експертне дослідженім проводилось співробітником Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_7, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за експертною спеціальністю 12.1. «Оцінка машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання» (свідоцтво № 8374, видане ЕКК МВС 12.10.2007 року, свідоцтво про підтвердження кваліфікації №1166 видане ЕКК МВС 19.11.2012 року).

Також, субєктами оціночної діяльності - Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області (сертифікат № 16360/14 від 25.04.2014 та ПМП «ОСІРІС», сертифікат №16395/14 від 05.05.2014р.) було проведено незалежну оцінку вантажу - пшениці 2-го класу в кількості 2714,22 тон, який був відправлений ТОВ СП «НІБУЛОН» зі станції Старобільськ Донецької залізниці на станцію Миколаїв-вантажний Одеської залізниці за накладними №50593748, № 50619246 від 05.07.2014р. та № 50641109, № 50641190, № 50657907 від 06.07.2014р.

В результаті проведеної оцінки Оцінювачем було складено звіт № 100-167 від 14.02.2017 з визначення дійсної (в розумінні п. «а» ст. 114 Статуту залізниць України) вартості вантажу - пшениці 2-го класу (згідно ДСТУ 3768:2010), в кількості 2714,22т, що був відправлений ТОВ СП «НІБУЛОН» зі станції Старобільськ Донецької залізниці на станцію Миколаїв-вантажний Одеської залізниці у липні 2014 року, копія міститься в матеріалах справи.

З метою перевірки повноти, правильності виконання та відповідності застосованих Оцінювачем процедур під час оцінки вищевказаного вантажу вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, на підставі звернення ТОВ СП «НІБУЛОН» інший суб'єкт оціночної діяльності - ТОВ «Експерт-південь» (сертифікат №1956 від 04.11.2000р., посвідчення №МФ№6130-ПК від 06.04.2016р., свідоцтво №3363 від 30.06.2005р.) провело рецензування вказаного звіту № 100-167 від 14.02.2017 в порядку, передбаченому ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і склало рецензію від 15.02.2017р., копія наявна в матеріалах справи.

Як зазначено у вказаній рецензії - Вибір виду вартості у звіті обґрунтовано (п.6), порівняльний метод оцінки обґрунтовано у відповідності до вимог нормативно-правових актів з оцінки майна (п.8), дійсна вартість обєкта оцінки складає 14 154 561 грн. (п. 10), копії необхідних для проведення оцінки предявлені (п.11), перелік нормативно-правових актів та використаної літератури, довідкових даних, відповідно до яких проводилась оцінка є вичерпним (п.12), у звіті наведено аналіз зовнішніх факторів та аналіз ринку подібного майна (п. 13), розрахунки наведені, обґрунтовані та відповідають методичним підходи, методам та оціночним процедурам, за допомогою яких отримано висновок про вартість, розрахунки виконано коректно (п. 14), у звіті обґрунтовані припущення, які враховувались при розрахунках вартості майна (п. 15), Висновок про вартість майна відповідає вимогам п. 60 Національного стандарту №1 „Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. №1440 (п.16).

За висновками рецензента, вид вартості обрано обґрунтовано та відповідає нормативно-правовим актам з оцінки майна, зібраних вихідних даних достатньо для визначення вартості обєкті оцінки, під час проведення оцінки, результати якої викладено в Звіті, методичні підходи, методи та оціночні процедури застосовано відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 та Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. р. №1891.

За загальним висновком рецензента, звіт класифікується за ознакою абз. 2 п. 67 Національного стандарту №1 „Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. №1440, як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

Також, довідкою ТОВ «АПК-інформ груп» №26 від 15.02.2017р., копія була додана позивачем, підтверджено, що вартість 1 тони пшениці 2-го класу в розмірі 5200 грн./т (в т. ч. ПДВ) на умовах поставки СРТ - м. Миколаїв відповідає конюнктурі ринку зерна і рівню ринкових цін, що склались на внутрішньому ринку України станом на 10.02.2017р.

Висновком ТОВ «Украгроконсалт» № 11/17 від 15.02.2017р., копія якого міститься в матеріалах справи, підтверджено, що на підставі аналізу ринку аграрної продукції та даних інтернет-ресурсів можна вважати, що дійсна вартість 1 тони пшениці 2го класу в розмірі 5200 грн./т (в т. ч. ПДВ) на умовах поставки СРТ - м. Миколаїв відповідає конюнктурі ринку зерна і рівню ринкових цін, що склались на внутрішньому ринку України станом на 10.02.2017р.

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 18.01.2017р. дійсна вартість однієї тони втраченого вантажу (пшениці другого класу) становить 5200 грн., в тому числі ПДВ (без врахування провізної плати), що підтверджується довідками виданими Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН, копії яких містяться у матеріалах справи.

На думку суду, зазначені довідки вантажовідправника повністю відповідають вимогам ст. 115 Статуту залізниць України, та правовій позиції Вищого господарського суду України, викладеній у п. 2.7 розяснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002, відповідають вимогам ст. 36 ГПК України і є належними та допустимими доказами, які засвідчують дійсну вартість втраченого вантажу у даній справі в розумінні ст. 34 ГПК України.

Згідно ст. 117 Статуту залізниць України, відправник або одержувач має право вважати вантаж втраченим і вимагати відшкодування за втрату, якщо вантаж не було видано одержувачу на йог вимогу протягом 30 днів з моменту закінчення терміну доставки.

З урахуванням викладеного, за відповідачем ОСОБА_1 акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" рахується зобовязання зі сплати збитків за втрату вантажу в загальному розмірі 14627358 грн., які складаються з наступного:

- за накладною №50593748 від 05.07.2014р. (загальна маса вантажу переданого до перевезення за накладною 68114 кг.) загальна вартість вантажу 3543488 грн. та провізна плата (в т.ч. ПДВ) 128272,80 грн., що становить загальну суму за накладною у розмірі 3671760,80 грн.;

- за накладною №50619246 від 05.07.2014р. (загальна маса вантажу переданого до перевезення за накладною 673000 кг.) загальна вартість вантажу 3499600 грн. та провізна плата (в т.ч. ПДВ) 128112 грн., що становить загальну суму за накладною у розмірі 3627712грн.;

- за накладною №50641109 від 06.07.2014р. (загальна маса вантажу переданого до перевезення за накладною 676160 кг.) загальна вартість вантажу 3516032 грн. та провізна плата (в т.ч. ПДВ) 128274 грн., що становить загальну суму за накладною у розмірі 3644306грн.;

- за накладною №50641190 від 06.07.2014р. (загальна маса вантажу переданого до перевезення за накладною 276200 кг.) загальна вартість вантажу 1436240 грн. та провізна плата (в т.ч. ПДВ) 51566,40 грн., що становить загальну суму за накладною у розмірі 1487806,40 грн.;

- за накладною №50657907 від 06.07.2014р. (загальна маса вантажу переданого до перевезення за накладною 407420 кг.) загальна вартість вантажу 2118584 грн. та провізна плата (в т.ч. ПДВ) 77188,80 грн., що становить загальну суму за накладною у розмірі 2195772,80 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН про стягнення збитків, які виникли внаслідок втрати вантажу за накладними №50593748 від 05.07.2014р., №50619246 від 05.07.2014р., №50641109 від 06.07.2014р., №50641190 від 06.07.2014р., №50657907 від 06.07.2014р. в розмірі 14627358 грн.

При поданні позовної заяви 21.11.2014р. до господарського суду Одеської області, у якій позивач просив суд стягнути з Державного підприємства Одеська залізниця 8656074 грн. у якості відшкодування збитків, Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство „НІБУЛОН було сплачено судові витрати у розмірі 73080грн.

Надалі, 17.12.2014. позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути із відповідача відшкодування збитків в розмірі 9512406,76грн. із яких 9470340,00 грн. вартість втраченого вантажу та провізна плата цього вантажу, 3% річних в сумі 4219,84 грн. і 37846,92 грн. інфляційні втрати (а.с.1.-5, т.2).

З урахуванням вимог ст.22 ГПК України, судом було прийнято до розгляду заяву в частині збільшення позовних вимог щодо стягнення вартості втраченого вантажу та провізну плату цього вантажу на загальну суму 9470340,00грн., а в частині стягнення 3% річних в сумі 4219,84грн. та 37846,92 грн. інфляційних втрат відмовлено в прийнятті заяви до розгляду, оскільки в цій частині позивач змінив підставу та предмет позову, тобто заявив нові вимоги, а не збільшив в цій частині позовні вимоги.

Отже, справа розглядалась в межах предмету позову про стягнення 9470340,00грн.

19.01.2017р. до господарського суду Одеської області Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН надано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з Державного підприємства „Одеська залізниця 14627358 грн. у якості відшкодування збитків, завданих втратою вантажу, у звязку з чим позивачем було доплачено судовий збір у розмірі 77355,27грн. на підставі платіжного доручення №4122 від 03.02.2017р.

Приймаючи до уваги прийняті судом до розгляду збільшені позовні вимоги про стягнення збитків в розмірі 9470340 грн., та подальше збільшення позовних вимог, розмір яких становить за заявою позивача від 19.01.2017 року - 14627358 грн., та стягнення яких, наразі, є предметом судового розгляду, понесені позивачем судові витрати по доплаті судового збору в сумі 77355,27 грн. - є вірно розрахованими відповідно до розміру збільшених позивачем вимог майнового характеру, отже, загальна сума витрат по сплаті судового збору, понесених позивачем за розгляд позовної заяви в суді становить 150435,27грн.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України, у звязку з задоволенням позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН, витрати по сплаті судового збору в сумі 150435, 27 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН (54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1; код 142918 (чотирнадцять мільйонів шістсот двадцять сім тисяч триста пятдесят вісім) грн. у якості відшкодування збитків, завданих втратою вантажу.

3.Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН (54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1; код 14291113) витрати по сплати судового збору у розмірі 150435 (сто пятдесят тисяч чотириста тридцять пять)грн. 27 коп.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2017 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко