ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р.Справа № 916/2535/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.,

за участю секретаря судового засідання Маленкової О.П.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту)

на ухвалу господарського суду Одеської області від 20.01.2017р.

у справі №916/2535/16

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту)

до відповідача: ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009"

про стягнення 319.696,63 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні колегії суддів господарського суду Одеської області у складі головуючого судді Бездолі Ю.С., суддів: Дяченко Т.Г., Петренко Н.Д. знаходиться справа №916/2535/16 за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" про стягнення 319.696,63 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.01.2017р. зупинено провадження у даній справі на підставі ст. 79 ГПК України (т.2, а.с. 108-110).

Мотивуючи винесену ухвалу, місцевий господарський суд вказав на взаємоповязаність справ та на неможливість розгляду справи №916/2535/16 до розгляду справи №916/3628/16.

А відтак, враховуючи те, що правові наслідки за результатом розгляду справи №916/3628/16 суттєво впливають на спірні правовідносини в рамках справи №916/2535/16, унеможливлюється розгляд останньої.

Не погоджуючись із ухвалою господарського суду, позивач звернувся із апеляційною скаргою вважаючи, що суд першої інстанції в порушення положень ГПК України дійшов неправильного висновку про неможливість розгляду цієї справи до закінчення розгляду іншої справи та помилково виніс оскаржувану ухвалу, що є підставою для її скасування.

Апелянт, між іншим, вважає, що місцевий господарський суд, з огляду на положення п.2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р., не врахував ті обставини, що за розглядом справи №916/3628/16 оспорювані додаткові угоди та додатки до них можуть бути припинені лише на майбутнє та, відповідно, результат розгляду цієї справи не може вплинути на правовідносини, що виникли між сторонами до його прийняття, зокрема, на розрахунок розміру заборгованості відповідача за договором оренди державного рухомого майна №КД-7786 від 01.09.2005р. за період з 28.03.2016р.-30.04.2016р. до липня 2016р.

У відзиві на апеляційну скаргу від 28.02.2017р. відповідач, посилаючись на п.2.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" №12 від 29.05.2013р., зазначає, що з урахуванням змісту статті 236 ЦК України і ч.3 ст.207 ГК України зобовязання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє.

Таким чином, визнаючи договір оренди недійсним, господарський суд повинен серед іншого встановити обставини, повязані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобовязання за цим договором.

У судовому засіданні 28.02.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що ухвалу господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зупинення провадження у справі це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Згідно п. 3.16 Постанови Пленуму ВГСУ України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" іншим судом, про який йдеться у ч.1 ст. 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно зі ст.3 та ч.2 ст.17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі. Надіслання господарським судом у передбачених законом випадках матеріалів справ до судів вищих інстанцій також підпадає під дію ч.1 ст.79 ГПК України, оскільки відсутність у суді зазначених матеріалів унеможливлює розгляд ним справи.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч.ч. 3, 4 ст.35 ГПК України).

Судом встановлено, що господарським судом Одеської області розглядається справа №916/2535/16 за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" про стягнення заборгованості за договором №КД-7786 від 01.09.2005р. у сумі 319.696,63 грн., що складається з 301.370,80 грн. основної заборгованості, 16.798,90 грн. пені та 1.526,93 грн. 3% річних.

20 січня 2017 року до господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №916/2535/16 до розгляду справи господарського суду Одеської області №916/3628/16 за позовом ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЯХТ-КЛУБ "ОДЕСА-2009" про визнання недійсними угоди від 01.09.2009р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р., додатку №1 до додаткової угоди №КД-7786/3 від 01.09.2009р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р., додаткової угоди від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р., додатку №1 до додаткової угоди №КД-7786/3 від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р., додаткової угоди від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна №КД-4761 від 26.12.2003р. та додатку №1 до додаткової угоди №КД-4761/3 від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна №КД-4761/3 від 26.12.2003р. (т.2, а.с. 89).

В обґрунтування вказаного клопотання відповідачем надано копію ухвали про порушення провадження у справі №916/3628/16 та роздруківку позовної заяви (т.2, а.с.91-103).

Як зазначає відповідач, оскільки вказаними угодами до договору №КД-7786 визначено зміну розміру ставки орендної плати, їх скасування може вплинути на рішення у даній справі.

Правові наслідки недійсності правочину та наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним визначено ст. 216 ЦК та ст. 208 ГК відповідно. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. У разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Отже, чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов'язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов'язки передбачалися на майбутнє. Тобто визнання недійсним договору та визнання недійсним зобов'язання не є тотожними поняттями, оскільки в силу прямої вказівки закону договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а визнання недійсним зобов'язання за цим договором стосується наслідків недійсності такого договору.

Правові наслідки недійсності правочину та господарського зобов'язання регулюються спеціальними правовими нормами, ст. 216 ЦК і ст. 208 ГК відповідно, а тому до таких правовідносин загальні норми про виконання зобов'язання та про відповідальність за його порушення не застосовуються.

На необхідність дотримання вказаних вимог законодавства України вказує Верховний Суд України у постанові від 19.10.2016р. у справі №18/122-12/2.

Частиною 3 статті 207 ГК України визначено, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє. Разом з тим, у ч.2 ст.208 ГК України вказано, що у разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Разом з тим, апелянт посилається на положення п.2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р., де зазначено, що якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Судова колегія апеляційної інстанції вважає необхідне зазначити, що предметом спору у справі №916/3628/16 є, зокрема, додаткова угода про внесення змін до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р. та додаток №1 до нього, а не сам договір оренди державного майна №КД-7786.

Також слід вказати, що зі змісту даного господарського договору не випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним.

Зокрема, додаткова угода №КД-7786/1 до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р. вносить зміни до вказаного договору лише в частині розрахунку та нарахування орендної плати.

З огляду на вищевикладене, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду вважає, що оскільки у справі №916/3628/16, яка розглядається господарським судом Одеської області, встановлюються обставини, що дійсно впливають на подання і оцінку доказів у даній справі, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про необхідність зупинення провадження у цій справі, у звязку з чим і винесено ухвалу від 20.01.2017р. про зупинення провадження у справі на підставі ч.1 ст.79 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки є необґрунтованими та не впливають на правомірність винесеної господарським судом ухвали.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали господарського суду Одеської області від 20.01.2017р. у справі №916/2535/16, вважає її обґрунтованою та винесеною з дотриманням норм процесуального права з правомірним застосуванням норм діючого законодавства України.

Керуючись ст.ст. 79, 99, 101-103, 105-106 ГПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Одеської області від 20.01.2017р. у справі №916/2535/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя А.І. Ярош