КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. Справа№ 910/4536/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 16.02.2017 року

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року

у справі № 910/4536/16 (суддя: Морозов С.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

про стягнення 1 655 881,69 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року у справі № 910/4536/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року у справі № 910/4536/16 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат, що складають 941 408,41 грн., пені у розмірі 641 325,76 грн. та 3 % річних розмірі 73 47,52 грн. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення, що складають 941 408,41 грн., пеню у розмірі 641 325,76 грн. та 3 % річних розмірі 73 147,52 грн., у стягненні яких було відмовлено. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 у справі № 910/4536/16 залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 року порушено апеляційне провадження у справі № 910/4536/16 та призначено справу до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Отрюх Б.В.

У зв'язку з перебуванням суддів у відпустці склад колегії суддів неодноразово змінювався. Так, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.02.2017 року, визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 року у складі головуючого судді Тищенко О.В, суддів: Тарасенко К.В., Гончарова С.А. справу № 910/4536/16 прийнято до провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Євро-Реконструкція» вважає подану апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» безпідставною, необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів зазначених у скарзі. Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити на підставі уточнюючого розрахунку, що був здійснений під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Представник ТОВ «Євро-Реконструкція» у судових засіданнях апеляційного господарського суду також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів викладених у відзиві на скаргу. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились в судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

23.05.2014 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз-України» (продавець) та ТОВ «Євро-Реконструкція» (покупець) було укладено договір № 2908/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язувався передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

На виконання умов договору, протягом липня-вересня 2014 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 20 906 630,54 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додано до матеріалів справи та не заперечується відповідачем.

В п. 9.3 договору сторони домовились, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Строк дії договору відповідно до розділу 11 договору встановлений з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як стверджує позивач, що також не заперечується відповідачем, останній не здійснив оплату вартості спожитого природнього газу у передбачені договором строки, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний сплатити 941 408,41 грн. інфляційних витрат, 73 147,52 грн. 3 % річних та 641 325,76 грн. пені.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2014 року між Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації), Департаментом соціальної політики виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації) та сторонами у справі було підписано спільне протокольне рішення №1692 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання відповідно до вимог постанови КМУ від 11.01.2005 року №20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року №20.

Згідно п. 2.6 спільного протокольного рішення №1692 від 18.08.2014 року відповідач (сторона 4) перераховує позивачу (сторона остання) кошти в сумі 801 200,00 грн., у т.ч. ПДВ 133 533,33 грн. за природний газ 2014р. згідно з договором від 23.05.2014р. №2908/14 ТЕ-41.

Грошові кошти в розмірі 801 200,00 грн., передбачені вказаним рішенням було перераховано відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №8 від 18.08.2014р., (26.08.2014р. одержано банком).

17.09.2014 року між Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації), Департаментом соціальної політики виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації) та сторонами у справі було підписано спільне протокольне рішення №1839 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання відповідно до вимог постанови КМУ від 11.01.2005 року № 20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року №20.

Згідно п. 2.6 спільного протокольного рішення №1839 від 17.09.2014 року відповідач (сторона-4) перераховує позивачу (сторона остання) кошти в сумі 1 811 900,00 грн., у т.ч. ПДВ 301 983,33 грн. за природний газ 2014р. згідно з договором від 23.05.2014р. №2908/14 ТЕ-41.

Грошові кошти в розмірі 1 811 900,00 грн., передбачені вказаним рішенням було перераховано відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №9 від 17.09.2014 року, (24.09.2014 року одержано банком).

15.12.2014 року між Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації), Департаментом соціальної політики виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації) та сторонами у справі було підписано спільне протокольне рішення № 2371 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання відповідно до вимог постанови КМУ від 11.01.2005 року №20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року №20.

Згідно п. 2.6 спільного протокольного рішення № 2371 від 15.12.2014 року відповідач (сторона-4) перераховує позивачу (сторона остання) кошти в сумі 3 830 600,00 грн., у т.ч. ПДВ 638 433,33 грн. за природний газ 2014р. згідно з договором від 23.05.2014 року № 2908/14 ТЕ-41.

Грошові кошти в розмірі 3 830 600,00 грн., передбачені вказаним рішенням було перераховано відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №10 від 16.12.2014 року, (22.12.2014 року одержано банком).

Крім того, 22.09.2014 року між Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації), Департаментом соціальної політики виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації) та сторонами у справі було укладено договір № 343/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджені Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 р. № 30.

В п. 2 договору №343/30 від 22.09.2014 року сторони погодили перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору.

Згідно п. 7 договору №343/30 від 22.09.2014р. відповідач (сторона 4) перераховує на рахунок позивача (сторона остання) кошти в сумі 8 381 515,15 грн., у т.ч. ПДВ 1 396 919,19 грн. за природний газ 2014р. згідно з договором від 23.05.2014р. № 2908/14 ТЕ-41.

Грошові кошти в розмірі 8 381 515,15 грн., передбачені вказаним договором було перераховано відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №7 від 23.09.2014р., (15.10.2014р. одержано банком).

Таким чином, усього за рахунок коштів субвенції з державного бюджету на надання пільг, субсидій та компенсацій заборгованість відповідача перед позивачем була погашена на загальну суму 14 825 215,15 грн.

Так, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звертаючись до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Євро-Реконструкція» про стягнення 941 408,41 грн. інфляційних витрат, 73 147,52 грн. 3 % річних та 641 325,76 грн. пені вказувало на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 2908/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 23.05.2014р. не розрахувався за отриманий природний газ у встановлені договором строки, внаслідок чого позивачем нараховані штрафні та фінансові санкції, передбачені умовами договору та ст. 625 ЦК України.

У свою чергу, відповідач заперечив проти вказаного позову, посилаючись при цьому на те, що між позивачем та відповідачем на виконання постанов Кабінету міністрів України №30 від 29.01.2014р. та №20 від 11.01.2005р. було укладено багатосторонні правочини (договір про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах на теплову енергію та спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання), за умовами яких сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, спожитий за Договором №2908/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 23.05.2014р. на загальну суму 14 825 215,15 грн. Також, відповідач послався на висновки Верховного суду України в прийнятих ним постановах за результатами перегляду постанов Вищого господарського суду України про відсутність правових підстав для стягнення пені, передбаченої умовами договору та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки укладеним договором про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року у справі № 910/4536/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши наявні в справі матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати та прийняти нове рішення суду яким позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Нормами ч. 1 ст. 692 ЦК України закріплено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець, згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в рахунок оплати вартості поставленого за договором газу було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 6 081 415,39 грн., що підтверджується доданим до матеріалів справи копіями платіжних доручень №3582 від 12.09.2014р. на суму 1 170 000,00 грн., №3587 від 12.09.2014р. на суму 830 000,00 грн., №3653 від 17.09.2014р. на суму 379 000,00 грн., №83 від 14.01.2015р. на суму 3 702 415,39 грн.

Таким чином, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції встановлено, що в порушення умов договору відповідач вартість газу, поставленого за спірний період, оплатив з порушенням встановлених в договорі строків.

При цьому, відмовляючи у позові місцевий господарський суд дійшов до висновку, що уклавши вказані спільні протокольні рішення та договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ, поставлений відповідно до договору №2908/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 23.05.2014р. на суму 14 825 215,15 грн. А тому, враховуючі вказані правочини, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відповідачем не було прострочено оплату за договором договору №2908/14-ТЕ-41 від 23.05.2014р.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, оскільки, як вже встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідності до спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків було сплачено 14 825 215,15 грн. Решта боргу в сумі 6 081 415,39 грн. була сплачена відповідачем власними коштами, що не охоплюються договорами про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень.

Постановою КМУ №20 від 11.01.2005р. було затверджено механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату теплової енергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно з пунктом 1.2 Порядку №55/57/43 від 03.02.2009р. розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2.

З матеріалів справи вбачається, що оплата частини вартості природного газу спожитого відповідачем у 2014р. була здійснена відповідачем позивачу на виконання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за енергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету та Договору про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік») №343/30 від 22.09.2014р. Тоді як оплата боргу в сумі 6 081 415,39 грн. була сплачена відповідачем власними коштами, що не охоплюються договорами про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору, покупець зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, враховуючи що відповідачем було сплачено 6 081 415,39 грн. власними коштами які не охоплюються договорами про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень, судова колегія апеляційного господарського суду здійснила власний розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивача 233 302,89 грн. пені, 27 996,35 грн. 3% річних та 276 791,39 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не надав належну оцінку правовідносинам що склалися між сторонами, та помилково повністю відмовив у задоволенні позову.

У відповідності до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року, прийняте після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з не правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що не відповідає нормам закону.

Оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року у справі № 910/4536/16 скасуванню з прийняттям нового рішення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи, також оскарження позивачем ухвали господарського суду міста Києва від 17.03.2016 року у даній справі.

Враховуючи наведене вище та керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року у справі № 910/4536/16 - задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року у справі № 910/4536/16 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення суду яким ползов публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про стягнення 1 655 881,69 грн. задовольнити частково.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 28, офіс 20, ідентифікаційний код юридичної особи 37739041) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720) 233 302,89 грн. пені, 27 996,35 грн. 3% річних та 276 791,39 грн. інфляційних втрат.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 28, офіс 20, ідентифікаційний код юридичної особи 37739041) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720) 8 071,36 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 8 878,50 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції та 447,79 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.03.2016 року.

7. Видачу наказів у справі № 910/4536/16 доручити господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи № 910/4536/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров