РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017№910/4/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/4/17

за позовом Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький Хмельницької області,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Еколінія», м. Київ,

про стягнення 143 855,05 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Самусенка К.С. (довіреність від 17.01.2017 №б/н).

Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області (далі - Інспекція) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Еколінія» (далі - Товариство) 143 855,05 грн. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2017 порушено провадження у справі; розгляд справи призначено на 27.02.2017.

Відповідач 10.02.2017 подав суду заперечення на позов, в яких зазначив, що: відповідно до дозволу на спеціальне водокористування від 26.10.2010 №002584 використання води встановлено в розмірі 7,043 куб.м. на добу, напрямки використання води на господарсько-питні потреби та на виробничі потреби; таким чином, Товариство має право користуватись підземними водами без спеціального дозволу та гірничого відводу на підставі положень статті 23 Кодексу України про надра; крім того, відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог Інспекції.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.02.2017 підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому суду 10.02.2017 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 05.01.2017 надіслано позивачу на адресу (29001, м. Хмельницький, вул. Івана Франка, буд. 2/2), зазначену у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відміткою канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за юридичною адресою позивача.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 27.02.2017 без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 №429 (далі - Положення), Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, зокрема:

в) законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів щодо: дотримання правил ведення водокористувачами первинного обліку кількості вод, що забираються із водних об'єктів і скидаються до них, та визначення якості води; обсягів використання водних ресурсів, їх обліку й достовірності звітних даних про обсяги використаної води;

м) законодавства щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов.

Згідно з підпунктами 6.4, 6.7 і 6.11 пункту 6 Положення Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право: проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження ; перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (дозволи, ліцензії, сертифікати, висновки, рішення, ліміти, квоти, погодження, свідоцтва); розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред'являти претензії.

На виконання наказу Інспекції від 01.08.2013 №334 і направлення від 05.08.2013 №2095 у період з 12.08.2013 по 19.08.2013 було проведено планову перевірку дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства України Банком за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №209/02 (далі - Акт).

Згідно з Актом Інспекцією встановлено таке:

- вимоги, передбачені дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарних джерел, не виконуються;

- здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел та ефективність роботи газоочисного устаткування не забезпечується;

- спеціальний дозвіл на використання надрами (підземними водами) не отримано;

- облік забору води здійснюється з порушеннями;

- заходи щодо запобігання забрудненню водних об'єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з території підприємства, не здійснюється.

Постановою Інспекції від 22.08.2013 №325/02 про накладення адміністративного штрафу на відповідальну особу Товариства накладено штраф у сумі 1 360 грн.

Відповідно до квитанції від 05.09.2013 №0РСА41626 працівником Товариства сплачено штраф у сумі 680 грн.

Товариство, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує на те, що відповідно до дозволу на спеціальне водокористування від 26.10.2010 №002584 використання води встановлено в розмірі 7,043 куб.м. на добу, напрямки використання води на господарсько-питні потреби та на виробничі потреби, а тому Товариство має право користуватись підземними водами без спеціального дозволу та гірничого відводу на підставі положень статті 23 Кодексу України про надра.

Так, згідно із частиною першою статті 23 Кодексу України про надра землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Разом з тим, відповідачем документально не підтверджено, що вода видобувалася ним для своїх господарських і побутових потреб, а відтак Товариство не мало права користуватись підземними водами без спеціального дозволу.

Отже, судом встановлено, що в період з 08.08.2011 по 19.08.2013 Товариством було видобуто 2 305 куб.м. без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади.

Пунктом 1.2 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389 (далі - Методика; в редакції, чинній на дату виявлення порушення), встановлено, що ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Відповідно до пункту 1.4 Методики (в редакції, чинній на дату виявлення порушення) ця Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій (далі - державні інспектори) при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами природоохоронного законодавства.

Згідно з пунктом 1.7 Методики (в редакції, чинній на дату виявлення порушення) самовільне водокористування - це використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Пунктом 9.1 Методики (в редакції, чинній на дату виявлення порушення) встановлено, що розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), грн., здійснюється за формулою

Зсам = 100 х W х Тар, (23)

де W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), м3;

Тар - розмір, грн./100 м3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення (для води з лиманів - розмір, грн./100 м3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання поверхневих вод для показника «Інші водні об'єкти», встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення).

Відповідно до пункту 9.2 Методики (в редакції, чинній на дату виявлення порушення) фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки суб'єкта господарювання за підписом керівництва, завіреної печаткою.

Пунктом 325.2 статті 325 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на дату виявлення порушення) встановлено ставку збору за спеціальне використання підземних вод у:

Деражнянському, Красилівському, Летичівському, Старокостянтинівському, Хмельницькому, Полонському, Шепетівському районах Хмельницької області 41,06 грн. за 100 куб. метрів;

інших адміністративно-територіальних одиницях Хмельницької області 62,41 грн. за 100 куб. метрів.

Судом встановлено, що позивачем розраховано суму збитків вірно, у відповідності до пунктів 9.1 і 9.2 Методики.

Товариство просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог Інспекції.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1.9 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 №02-5/744 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що перебіг строку позовної давності у спорах, пов'язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається з дня складання акта про відповідне порушення, а у разі несвоєчасного складання акту - з дня, коли цей акт відповідно до вимог законодавства мав бути складений.

Так, Акт було складено 19.08.2013, тому строк позовної давності для звернення Інспекції до суду з позовними вимогами щодо відшкодування збитків закінчився 19.08.2016.

Позовну заяву Інспекцією було надіслано до суду 26.12.2016, що підтверджується штемпелем відділення поштового зв'язку, а отримано судом 03.01.2017, що підтверджується відтиском печатки канцелярії суду.

Таким чином, Інспекцією пропущено строк позовної давності із зверненням до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 143 855,05 грн. збитків, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2017.

Суддя О. Марченко