ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р.Справа № 916/4529/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -за довіреністю;

від ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - за довіреністю;

від ТОВ «Торговий дом «МВК» - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 22 листопада 2016 року

по справі №916/4529/15

за первісним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «МВК»

про стягнення 164463,45грн.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання відсутності прав та відшкодування моральної шкоди

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 09.02.2017р. оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 02.03.17р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

10.11.2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_3.) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач, ФОП ОСОБА_1.), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по Договору оренди від 13.03.2013р. у розмірі 6785дол.США, що становить 153407,856грн. за курсом Нацбанку України 22,61 станом на 22.10.2015р.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 25.03.2013р. між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір оренди, згідно якого, позивач зобов'язався надати відповідачу в тимчасове користування частину приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1; договір вступає в силу з 25.03.2013р. та діє до 15.03.2016р. ФОП ОСОБА_3 належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором оренди від 25.03.2013р. та надав ФОП ОСОБА_1 предмет оренди у придатному стані, забезпечив безперешкодний доступ відповідача та його персоналу до вказаного приміщення. Проте відповідач, в порушення умов договору, належним чином не виконував умови договору оренди від 25.03.2013р., за деякі місяці ФОП ОСОБА_1 розрахувався частково, а за останній місяць орендарем не було сплачено взагалі, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість з орендної плати розмірі 6785дол.США, що становить 153407,85 грн.

З посиланням норми ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 629, 759, 762, 763, 795 ЦК України та положення ст.ст. 193, 283,286 ГК України позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.01.2016р. позов ФОП ОСОБА_3 задоволено повністю - стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованість по договору оренди від 13.03.2013р. у сумі 6785доларів США, що становить 153407,85грн. (за курсом НБУ 1 долар США = 22,61грн. 61 коп. станом на 22.10.2015р.) та витрати по сплаті судового збору у сумі 2301,12грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.04.2016р. апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 11.01.2016р. у справі 916/4529/15 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.06.2016р. касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, рішення господарського суду Одеської області від 11.01.2016р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.04.2016р. у справі №916/4529/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.07.2016р. справу №916/4529/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

25.07.2016р. позивач подав місцевому господарському суду заяву про виправлення описок в позовній заяві та збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6866,95дол.США, нарахованих за період з 01.03.2014р. по 31.08.2015р., що еквівалентно 164463,45грн. за офіційним курсом АТ «Укрсиббанк» відповідно до п.4.1 договору оренди №б/н від 25.03.2013р.

27.07.2016р. представник ФОП ОСОБА_1 подав суду першої інстанції письмові пояснення, в яких просив зупинити провадження у справі №916/4529/15 до розгляду справи №916/821/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідачів фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_8 про визнання недійсними договору позички та Договору оренди від 25.03.2013р.

10.08.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до місцевого господарського суду з зустрічною позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якому просив суд:

- визнати, що у ФОП ОСОБА_3 були відсутні права на відмову від договору оренди від 25.03.2013р. і на дострокове розірвання цього договору в однобічному порядку, на припинення з 25.08.2015р. подальшого користування орендатором ФОП ОСОБА_1 і суборендатором ТОВ «Торговий дом «МВК» на припинення (позбавлення) з 25.08.2015р. вільного доступу орендаря і суборендаря до орендованих приміщень і свого майна, що знаходилось у орендованих приміщеннях, на заволодіння майном аптеки суборендаря ТОВ «Торговий дом «МВК» та його утримання і переховування від повернення цьому законному власнику;

- на відшкодування моральної шкоди, завданої ФОП ОСОБА_1, стягнути з ФОП ОСОБА_3 90000грн.

Також у зустрічній позовній заяві ФОП ОСОБА_1 містилось клопотання про залучення до участі у справі за зустрічним позовом у якості третьої особи на стороні ФОП ОСОБА_1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «МВК».

12.08.2016р. представник ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів та заявою про залишення позовної заяви ФОП ОСОБА_3 і заяви про виправлення описок в позовній заяві від 22.07.2016р. без розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2016р. прийнято зустрічну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання відсутності прав та відшкодування моральної шкоди до спільного розгляду з первісним позовом у справі №916/4529/15.

Ухвалою місцевого господарського суду від 25.08.2016р. заяву ФОП ОСОБА_1 про витребування доказів від 12.08.2016р. задоволено - витребувано у Державної служби з лікарських засобів в Одеській області оригінали та належним чином засвідчені копії документів, що надавались ФОП ОСОБА_3 для отримання ліцензії, що була надана наказом Держлікслужби від 14.07.2015р., а також акту передліцензійної перевірки і наказу про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю лікарськими засобами в аптеці №2 "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташована АДРЕСА_1; зобов'язано Державну службу з лікарських засобів в Одеській області направити до господарського суду Одеської області оригінали та належним чином засвідчені копії документів, що надавались ФОП ОСОБА_3 для отримання ліцензії, що була надана наказом Держлікслужби від 14.07.2015р., а також акту перед ліцензійної перевірки і наказу про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю лікарськими засобами в аптеці №2 "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташована АДРЕСА_1.

08.09.2016р. ФОП ОСОБА_3 подав суду першої інстанції відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1

10.10.2016р. ФОП ОСОБА_1 подав місцевому господарському суду уточнення вимог зустрічного позову, в якій зазначив, що у первісно поданій зустрічній позовній заяві містяться неточності та деякі помилки та просив суд:

- визнати, що у ФОП ОСОБА_3 як орендодавця за укладеним 25.03.2015р. з ФОП ОСОБА_1 договором оренди станом на 26.08.2015р. і весь наступний період договору (строком до 15.03.2016р.), були відсутні права на відмову від договору оренди від 25.03.2013р. і на дострокове розірвання цього договору в однобічному порядку, на припинення з 26.08.2015р. подальшого користування орендарем ФОП ОСОБА_1 і суборендарем ТОВ «Торговий дом «МВК» на припинення (позбавлення) з 26.08.2015р. вільного доступу орендаря і суборендаря до орендованих приміщень і свого майна, що знаходилось у орендованих приміщеннях, на заволодіння майном аптеки суборендаря ТОВ «Торговий дом «МВК» та його утримання і переховування від повернення цьому законному власнику;

- на відшкодування моральної шкоди, завданої ФОП ОСОБА_1, стягнути з ФОП ОСОБА_3 90000грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.11.2016р. (головуючий суддя Степанова Л.В., судді Оборотова Ю.О., Шаратов Ю.А.) первісний позов ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 164463,45грн. задоволено частково - стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати у сумі 6622,40дол.США, що еквівалентно 158606,24грн. по курсу продажу валюти АТ "Укрсиббанк" станом на 22.10.2015р., 2379,09грн. судового збору; в решті позову відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про визнання відсутності прав та відшкодування моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми ст.ст.15,16 ч.ч.1,2 ст.11, ст.ст.626,627, 526, 759, 762, ЦК України, ст.193 ГК України, та вмотивовано тим, що відповідно до п.4.1. договору оренди від 25.03.2013р., укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1, розмір орендної плати складає суму, еквівалентну 1515,00дол.США в місяць; розрахунки проводяться в національній валюті України - гривнях, по курсу продажу валюти АТ "УкрСиббанку" на день здійснення платежу. ФОП ОСОБА_1 не виконав у повному обсязі свої зобов'язання за договором оренди щодо сплати орендної плати, згідно розрахунку позивача за первісним позовом сума орендної плати, що підлягає сплаті відповідачем за період з 01.03.2014р. по 31.08.2015р. складає 6866,95дол.США, що станом на 22.10.2015р. за офіційним курсом АТ "УкрСиббанк" відповідно до п.4.1. договору еквівалентно 164463,45грн. Перевіривши період нарахування заборгованості, а саме з 01 березня 2014р. по 31 серпня 2015р., суд зазначає, що позивачем невірно встановлено період нарахування заборгованості, оскільки з 26.08.2015р. ФОП ОСОБА_1 не використовує орендоване приміщення про що було неодноразово в судових засіданнях було повідомлено представниками сторін. Так здійснивши власний розрахунок заборгованості з орендної плати за період з 01.03.2014р. по 26.08.2015р., суд зазначає, що заборгованість ФОП ОСОБА_1 складає 6622,40дол.США, що еквівалентно 158606,24грн. по курсу продажу валюти АТ "Укрсиббанк" станом на 22.10.2015р. Оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, первісні позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати підлягають частковому задоволенню у сумі 6622,40дол.США, що еквівалентно 158606,24грн. по курсу продажу валюти АТ "Укрсиббанк" станом на 22.10.2015р.

В частині зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що приписами ст.20 ГК України, ст.16 ЦК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання відсутності прав у ФОП ОСОБА_3 на дострокове розірвання договору оренди від 25.03.2013р.; ця вимога є вимогою, яка не направлена на захист права (законного інтересу). В частині зустрічних позовних вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_3 моральної шкоди у сумі 90000,00грн., з посиланням на норми ч.1 ст.1167, ст.23 ЦК України, роз'яснення які містяться у пунктах 1,3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд першої інстанції зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Звертаючись з вимогою про відшкодування 90000грн. моральної шкоди, ФОП ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів, які б свідчили про приниження честі, гідності, ділової репутації або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації, внаслідок дій ФОП ОСОБА_3, отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду від 22.11.2016р., ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 та задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення не відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним доказам, підлягає скасуванню з наступних підстав:

- заява представника ОСОБА_9 від 22.07.2016р. «про виправлення описок в позовній заяві та збільшення позовних вимог» не відповідає загальноприйнятій у судовій практиці господарських та інших судів України форми подання заяв про уточнення і збільшення позовних вимог;

- суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання відповідача про та його представника щодо залишення без розгляду вищезазначеної заяви як такої, що підписана і подана особою без належних повноважень;

- в порушення приписів ст.56 ГПК України ФОП ОСОБА_3 не надіслав скаржнику копію позовної заяви, оскільки направляючи позовну заяву на адресу відповідача зазначив хибний індекс поштового відділення, в наслідок чого ФОП ОСОБА_1 не отримав первісний позов з додатками;

- при поданні позову та уточненого ФОП ОСОБА_3 в порушення норм п.6 ч.2 ст.54 ГПК України не навів відомості щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору;

- заява «про виправлення описок в позовній заяві та збільшення позовних вимог» була подана ОСОБА_9, який на підтвердження своїх повноважень надав довіреність не від ФОП ОСОБА_3, а від ОСОБА_3 як фізичної особи; заява подана без дотримання вимог ст.22 ГПК України;

- договір оренди від 25.03.2013р. не містить норми, яка б передбачала, що визначення розміру помісячної орендної плати здійснюється із застосуванням у якості еквівалента курсу продажу саме доларів США в АТ «Укрсиббанк», що діяв на день на день платежу орендної плати;

- на кожному із роздрукованих сторінок сайту АТ «Укрсиббанк», наданих у справу представником позивача ОСОБА_4 є помітка, що «операції з обміну валют в Укрсиббанку здійснюються за комерційним курсом, який встановлюється в залежності від ситуації на ринку валют»;

- позивач та його представник не надали достовірних даних щодо курсу продажі валют, що встановлювався в АТ «Укрсиббанк» у дні, коли ФОП ОСОБА_1 здійснював помісячні платежі;

- висновок суду про те, що законодавством не передбачений такий спосіб захисту як визнання відсутності права суперечить приписам ст.20 ГПК України;

- ст.22 ЦПК України передбачає, що особа, якій спричинені збитки(втрати) внаслідок порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. ФОП ОСОБА_3 допущені численні грубі порушення майнових та немайнових прав ФОП ОСОБА_1, що надає підставу для повного або часткового задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1;

- дії ФОП ОСОБА_3, спрямовані на дострокове припинення договору оренди спричинили ФОП ОСОБА_1 моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.1167 ЦК України;

- суд першої інстанції неправильно розподілив судові витрати по справі - суми судового збору, сплачені ФОП ОСОБА_1 за апеляційний та касаційний розгляд справи мають бути покладені на ФОП ОСОБА_3

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.12.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

18.01.2017р. скаржник подав суду апеляційної інстанції заяву про витребування доказів, в якій просив суд витребувати у Державної служби з лікарських засобів в Одеській області і ФОП ОСОБА_3 надання ними відомостей і копій документів, які були подані ФОП ОСОБА_3 для отримання ліцензії на здійснення підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими засобами в аптеці №2 "ІНФОРМАЦІЯ_1", розміщеній в нежитлових приміщеннях, що розташовані по АДРЕСА_1 і належать його матері ОСОБА_8; у задоволенні даної заяви відмовлено в судовому засіданні 24.01.2017р.

20.01.2017р. ФОП ОСОБА_3 подав Одеському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.01.2017р. залучено до участі у справі №916/4529/15 за первісним позовом ФОП ОСОБА_3 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «МВК».

07.02.2017р. ТОВ «Торговий дом «МВК» подало Одеському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило скасувати оскаржуване рішення.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав обґрунтованості оскаржуваного рішення.

ТОВ «Торговий дом «МВК» свого представника в засідання суду апеляційної інстанції 02.03.2017р. не направило; в попередніх судових засіданнях представник ОСОБА_2 підтримав ту ж позицію, що і скаржник.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного перегляду справи, що 25.03.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (Позичкодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Користувач) був укладений договір позички, відповідно до умов п.1.1. якого Позичкодавець зобов'язався передати в безвідплатне тимчасове користування Користувача приміщення (Майно), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 109,1кв.м.; майно передається для використання користувачем на строк до 15.03.2016р.

Відповідно п.2.3. вищезазначеного договору Користувач має право передавати в найм (оренду) Майно на власний розсуд без згоди Позичкодавця.

25.03.2013р. між сторонами було складено акт приймання-передачі приміщення за адресою: м. АДРЕСА_1, загальною площею 109,1кв.м.

25.03.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) був укладений договір оренди (надалі - Договір від 25.03.2013р.), відповідно до п.1.2 якого, Орендодавець зобов'язався надати Орендарю в тимчасове користування частину приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа, частини приміщення, яке передається в оренду складає 53,7кв.м.

Згідно із п.2.1. Договору від 25.03.2013р. приміщення повинно бути передано Орендодавцем та прийнято Орендарем по акту приймання - передачі майна (Додаток №1), який підписується одночасно з договором оренди.

Відповідно до пунктів 2.3, 3.1 Договору від 25.03.2013р. в момент підписання договору та акту приймання - передачі, Орендодавець передає Орендарю ключі від орендованого приміщення, після чого Орендарю та його персоналу забезпечується вільний доступ до об'єкту оренди; договір в ступає в дію з 25.03.2013р.та діє до 15.03.2016р.

Згідно із пунктами 4.1, 4.2 Договору від 25.03.2013р. розмір орендної платискладає суму, еквівалентну 1515 доларів США в місяць; розрахунки проводяться в національній валюті України - гривнях, по курсу продажу валюти АТ «УкрСиббанку» на день здійснення платежу. Орендна плата сплачується не пізніше 15 числа поточного місяця.

Відповідно до п.6.1 Договору від 25.03.2013р. Орендар зобов'язаний, зокрема, своєчасно здійснювати орендні платежі та платежі комунальних послуг.

Орендар має право передавати приміщення, що орендується у користування (у т.ч. в суборенду) будь-яким третім особам (п.6.3 Договору від 25.03.2013р.)

Пунктом 8.2. Договору від 25.03.2013р. сторони встановили, що у випадку несплати Орендарем орендної плати або комунальних платежів у сумі або в строки, передбачені договором. Орендар зобов'язаний звільнити приміщення протягом 5 днів від дати затримки платежу у сумі, встановленої договором, при незвільненні приміщення Орендодавець застосовує будь-які заходи, які вважає за необхідні для не допуску Орендаря в приміщення.

01.04.2013р. між сторонами Договору від 25.03.2013р. було складено та підписано акт прийому-передачі, згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду вказане приміщення.

01.04.2014р. між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Договору від 25.03.2013р., відповідно до якої сторони домовились розділ 4 Договору доповнити наступними пунктами:

- п. 4.6. за домовленістю сторін сума орендної плати за період з 01.04.2014р. до 01.10.2014р. складає 15150,00грн. в місяць;

- п. 4.7. з 01.10.2014р. орендна плата розраховується на умовах п. 4.1. договору.

25.03.2013р. між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «МВК» (Орендар) було укладено договір оренди №А-13/03-01, відповідно до п.1.2 якого Орендар зобов'язався надати Орендарю в тимчасове користування частину приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа, частини приміщення, яке передається в оренду складає 53,7кв.м. Договір вступає в силу з 25.03.2013р. та діє до 15.03.2016р.

Звертаючись до суду з позовом ФОП ОСОБА_3 зазначив, що ФОП ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачував орендну плату за Договором від 25.03.2013р., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ФОП ОСОБА_3 з огляду наступного.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ч.ч.1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за Договором від 25.03.2013р. - передав в оренду ФОП ОСОБА_1 за актом приймання-передачі приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, проте ФОП ОСОБА_1 не виконав у повному обсязі своїх зобов'язань зі сплати орендної плати за Договором оренди від 25.03.2013р.

Під час розгляду справи судом першої інстанції (після скасування 22.06.2016р. Вищим господарським судом рішення господарського суду Одеської області від11.01.2016р. та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 12.04.2016р. по даній справі), ФОП ОСОБА_3 був поданий місцевому господарському розрахунок позовних вимог (т.2, а.с.101-103), відповідно до якого заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед ФОП ОСОБА_3 за проміжок часу з 01.03.2014р. по 31.08.2015р. становить 6866,95дол.США, що еквівалентно164463,45грн. за офіційним курсом АТ «Укрсиббанк» відповідно до п.4.1 Договору від 25.03.2013р.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок, здійснений місцевим господарським судом погоджується із висновком останнього про те, що ФОП ОСОБА_3 невірно встановлено період нарахування заборгованості, оскільки з 26.08.2015р. ФОП ОСОБА_1 не використовує орендоване приміщення за адресою: АДРЕСА_1; сума орендної плати, яка підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 складає 158606,24грн., що еквівалентно 6622,40дол.США. по курсу продажу валюти АТ «Укрсиббанк» станом на 22.10.2015р.

Разом з цим, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 8.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» містить роз'яснення, що згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Договором оренди передбачено, що розрахунки проводяться в національній валюті України, що є еквівалентом суми 1515дол.США по курсу АТ «Укрсиббанк» на дату розрахунку, отже суд першої інстанції безпідставно присудив до стягнення суму заборгованості в іноземній валюті, а не в гривнях.

Таким чином, стягненню з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 підлягає 158606,24грн., що еквівалентно 6622,40дол.США. по курсу продажу валюти АТ «Укрсиббанк» станом на 22.10.2015р. та п.2 резолютивної частини рішення господарського суду Одеської області від 22.11.2016р. підлягає зміні, шляхом викладення його в наступній редакції: Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати у сумі 158606,24грн., що еквівалентно 6622,40дол. США за курсом продажу валюти АТ «Укрсиббанк» станом на 22.10.2015р.; 2739грн. 09коп. судового збору».

В частині зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог про визнання відсутності прав у ФОП ОСОБА_3 на дострокове розірвання договору оренди від 25.03.2013р. ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що в договорі оренди від 25.03.2013р. було передбачено строк дії договору до 15.05.2016р., ФОП ОСОБА_3 не надсилав повідомлень ФОП ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору у зв'язку з чим не мав права дострокового розірвання договору в односторонньому порядку та своїми діями ФОП ОСОБА_3 порушив права ФОП ОСОБА_1 та наніс йому моральних збитків, що стало підставою для звернення до суду з зустрічною позовною заявою до ФОП ОСОБА_3 про визнання відсутнім у ФОП ОСОБА_3 права на дострокове розірвання договору оренди від 25.03.2013р.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Ані Цивільним, ані Господарським кодексами України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання відсутності права на дострокове розірвання договору оренди, у ст.20 ГК України йдеться про визнання відсутності права у розумінні терміну «право» згідно ЦК України, а не права на вчинення окремих дій сторони договору.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ФОП ОСОБА_1, вважаючи, що у Орендодавця не має права вимагати звільнення приміщення та дострокового припинення договору, мав змогу не погоджуватись з цим та не звільняти приміщення, доводячи правомірність таких дій у випадку виникнення судової суперечки з приводу виселення з орендованого приміщення, ініційованої ФОП ОСОБА_3

Відповідно до п.8.2. Договору від 25.03.2013р. у випадку несплати Орендарем орендної плати або комунальних платежів у сумі або в строки, передбачені договором. Орендар зобов'язаний звільнити приміщення протягом 5 днів від дати затримки платежу у сумі, встановленої договором, при незвільненні приміщення Орендодавець застосовує будь-які заходи, які вважає за необхідні для не допуску Орендаря в приміщення.

В частині позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 90000грн. моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пунктах 3, 5, 9 Постанови пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ФОП ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами наявність в діях ФОП ОСОБА_3 повного складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як стягнення моральної шкоди.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив про те, що звертаючись з вимогою про відшкодування 90000грн. моральної шкоди ФОП ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б свідчили про приниження честі, гідності, ділової репутації або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації, внаслідок дій ФОП ОСОБА_3, а отже правомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зупинення провадження у справі №916/4529/15 до розгляду справи №916/821/16, оскільки рішенням господарського суду Одеської області (залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016р.) від 17.06.2016р. по справі №916/821/16 у позові ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє з огляду такого.

Посилання скаржника на відсутність у ОСОБА_4 (який від імені позивача за первісним позовом підписав заяву про збільшення позовних вимог) належним чином посвідчених повноважень на представництво інтересів ФОП ОСОБА_3 та неправомірне відхилення судом першої інстанції клопотання ФОП ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої довіреності від 03.12.2015р., якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4, зокрема, представляти його інтереси у господарських судах з правом подання позову (включаючи право на підписання позову).

Відповідно до ч.ч.1-3,5 ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності). Громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю.

Оскільки ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, надання ОСОБА_13 на підтвердження своїх повноважень представляти інтереси ФОП ОСОБА_3 відповідної нотаріально посвідченої довіреності відповідає приписам ч.5 ст.28 ГПК України.

При зверненні до суду з позовом ФОП ОСОБА_3 не були порушені приписи ст.56 ГПК України, оскільки в додатки до позову останнім було надано квитанцію ОД УДППЗ «Укрпошта» від 10.11.2015р. з описом вкладення у цінний лист. Зазначення позивачем невірного індексу поштового відділення не може слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.10 ГПК України спори, що виникають при укладенні господарських договорів, можуть бути подані на вирішення господарського суду.

Твердження скаржника про порушення ФОП ОСОБА_3 при поданні позову та уточненого позову норм п.6 ч.2 ст.54 ГПК України спростовуються матеріалами справи, оскільки ФОП ОСОБА_3 22.09.2015р. було вручено ФОП ОСОБА_1 повідомлення від 22.09.2015р. (т.3, а.с.32), в якому ФОП ОСОБА_3, крім іншого, повідомляв скаржника про те, що заборгованість останнього з орендної плати за Договором від 25.03.2013р. становить 86800грн., які підлягають сплаті у встановленому договором порядку.

Ненаведення ж ОСОБА_3 у позові та уточненому позові відомостей щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору не є суттєвим для вирішення суперечки між сторонами справи по суті вимог як первісного так і зустрічного позовів, не може вважатись перешкодою для вирішення справи по суті спору.

В частині неправомірного (на думку скаржника) використання ФОП ОСОБА_3 при здійсненні розрахунку заборгованості ФОП ОСОБА_1 відомостей щодо курсу долару США до гривні, зазначених на сайті АТ «Укрсиббанк», то ці доводи колегія суддів відхиляє, оскільки ФОП ОСОБА_3 залучено до матеріалів справи витяги з офіційного сайту АТ «Укрсиббанк» з курсом долару США до гривні станом на певні дати, достовірність яких не викликає у суду апеляційної інстанції сумніву, а також ґрунтовно не спростована відповідачем.

Заперечуючи проти правильності використаного курсу гривні до долару США, зазначеного на сайті АТ «Укрсиббанк», ФОП ОСОБА_1 не надає будь-яких доказів на підтвердження обґрунтованості таких заперечень.

Також з урахуванням тієї обставини, що орендна плата за користування орендованим приміщенням сторонами у Договорі від 25.03.2013р. визначена у еквіваленті 1515 доларів США на місяць, очевидним є те, що валюта, про яку йдеться у п.4.1 Договору №750 (розрахунки проводяться в національній валюті України - гривнях, по курсу продажу валюти АТ «УкрСиббанку» на день здійснення платежу), є саме доларом США, а не будь-якою іншою валютою.

Колегія суддів зазначає, що майже усі доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 зводяться до мотивів, наведених останнім у зустрічній позовній заяві та письмових поясненнях, залучених до матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції, та підставою для скасування оскаржуваного рішення слугувати не спроможні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 22.11.2016р. в цілому відповідає обставинам справи, проте підлягає частковій зміні шляхом викладення пункт 2 резолютивної частини рішення в редакції, викладеній у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 104, 105 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 22.11.2016р. частково змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати у сумі 158606,24грн., що еквівалентно 6622,40дол. США за курсом продажу валюти АТ «Укрсиббанк» станом на 22.10.2015р.; 2739грн. 09коп. судового збору».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 07.03.2017р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.