ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.03.2017 Справа № 904/6/17

За позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м.Дніпро

про стягнення заборгованості за додатковим договором від 10.03.2016 до договору по орендній платі (договір оренди нерухомого майна, що належить до державного власності №12/02-3489-ОД від 07.07.2009р.)

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Черненко Є.І., довіреність №б/н від 25.10.2016;

представник Богачова С.О., довіреність №б/н від 02.02.2017;

від відповідача: представники ОСОБА_5, ОСОБА_6, довіреність №б/н від 12.01.2017.

від третьої особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

03.01.2017 публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", м.Дніпро (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 7139,63грн. основної заборгованості.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договору №12/02-3489-ОД від 07.07.2009 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

За результатами розгляду позовної заяви від 25.11.2016 за вих.№НЮс-01/635 ухвалою суду від 04.01.2017 порушено провадження по справі та призначено слухання на 07.02.2017.

Ухвалою від 07.02.2017 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, вул.Центральна, 6; ідентифікаційний код 13467337).

Суд розгляд справи відкладав з 07.02.2017 на 21.02.2017; з 21.02.2017 на 02.03.2017, у зв'язку неподанням витребуваних доказів та необхідністю витребування нових доказів.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представників відображених в протоколі судового засідання від 21.02.2017 та явкою представників в судове засідання.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представників відображеними в протоколі судового засідання від 21.02.2017 та явкою представників в судове засідання.

Третя особа про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується відомостями про явку представників відображеними в протоколі судового засідання від 21.02.2017.

В судовому засіданні, яке відбулося 02.03.2017 повноважні представники позивача позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважні представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечують, просять суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа не забезпечила явку своїх представників, причини неявки в судове засідання не повідомила, про розгляд справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 02.03.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача та третьої особи, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (далі по тексту - орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, орендар) укладено договір №12/02-3489-ОД від 07.07.2009 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме нерухоме майно: будівля магазину (далі по тексту - майно) площею 141,0 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1 на 1-му поверсі одноповерхового будинку, що перебуває на балансі: державного підприємства "Придніпровська залізниця" (далі по тексту - позивач, балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку / актом оцінки на 28.02.2009 і ставить за незалежною оцінкою / залишковою вартістю 367497,00грн.

Пунктом 1.2 договору визначено, що майно передається в оренду з метою продажу продовольчих і непродовольчих товарів в тому числі товари підакцизної групи. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.

Пунктом 2.1 договору визначено, що орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 3.1 договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі по тексту - Методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) травень 2009 року 5753,16грн. Орендна плата за перший місяць оренди - липень 2009 визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за червень - липень.

Пунктом 3.3 договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6 договору визначено, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 70% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 4027,21грн.;

- 30% балансоутримувачу у розмірі 1725,95грн.

щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропозицій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 10.1 договору визначено, що цей договір укладено строком на один рік, що діє з 07.07.2009 до 06.07.2010 включно.

На виконання умов укладеного договору за актом приймання-передачі від 07.07.2009 відповідачу передано нежитлове вбудоване приміщення площею 141,0 кв.м.

22.04.2010 укладено додаткову угоду якою зокрема пункт 10.1 викладено в новій редакції, а саме:

"Цей договір діє до 05.07.2013 включно.

28.08.2013 укладено додаткову угоду якою зокрема пункт 1.1 розділу 1 договору вартість викладено в новій редакції, а саме "вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 20.06.2013 і становить 309072,00грн."

Пункти 3.3 та 3.6 викладено у новій редакції:

"3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі по тексту - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) травень 2013 року 4636,08грн. Орендна плата за перший місяць оренди - липень 2013 визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за червень, липень 2013."

"3.6. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 70% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 3245,26грн.;

- 30% балансоутримувачу у розмірі 1390,82грн."

"10.1. Цей договір є пролонгованим з 06.07.2013 по 31.12.2013 включно".

01.04.2014 укладено додаткову угоду в якій зокрема пункти 3.1, 3.6, 10.1 договору викладено у новій редакції:

"3.1. Орендна плата визначається відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) грудень 2013 року 5579,75грн. Орендна плата за перший місяць оренди - січень 2014 визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за січень 2014."

"3.6. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 70% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 1673,92грн.;

- 30% балансоутримувачу у розмірі 1673,92грн."

"10.1. Цей договір є пролонгованим з 01.01.2014 по 31.12.2014 включно".

14.11.2014 укладено додаткову угоду якою зокрема пункт 10.1 викладено у новій редакції.

"10.1. Цей договір є пролонгованим з 01.01.2015 по 31.03.2015 включно."

26.02.2015 укладено додаткову угоду в якій пункти 10.1 договору викладено у новій редакції:

"10.1. Цей договір є пролонгованим з 01.04.2015 до моменту створення (реєстрації) публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", але не більше ніж по 28.02.2018".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця" (далі по тексту - Постанова) утворено публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (далі по тексту - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі по тексту - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Пунктом 2 Постанови встановлено, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, зокрема майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Відповідно до додатку №1 до Постанови, до переліку підприємств та установ, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" віднесено також Державне підприємство "Придніпровська залізниця".

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", переоформлення правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу товариства, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації товариства.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу товариства, здійснюється на підставі передавального акта та акта оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу товариства. Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 затверджено Статут Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (далі по тексту - Статут).

Пунктом 2 Статуту встановлено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до пункту 20 Статуту, товариство має у власності майно, що внесено до його статутного капіталу, та/ або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту.

Пунктом 33 Статуту передбачено, що товариство здійснюючи право власності, володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, Статуту та меті діяльності підприємства.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", до статутного капіталу Товариства вносяться: майно залізничного транспорту загального користування; 100 відсотків акцій акціонерних товариств, що проводять ремонт тягового рухомого складу та виготовляють залізобетонні конструкції і шпали, повноваження з управління корпоративними правами яких здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; акції (частки, паї), що належать державі у статутному (складеному) капіталі господарських товариств, утворених за участю підприємств залізничного транспорту; право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту; право господарського відання магістральними залізничними лініями загального користування та розміщеними на них технологічними спорудами, передавальними пристроями, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об'єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України "Про залізничний транспорт", магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об'єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт, є державною власністю, закріплюються за АТ "Укрзалізниця" на праві господарського відання та не підлягають приватизації.

Зі змісту вищенаведеної норми вбачається, що нежитлова будівля магазину, Літ-А (будівля магазину №8) не увійшла до переліку майна, яке закріплювалось за товариством на праві господарського відання, воно внесено до статного капіталу публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця".

Наявною у матеріалах справи копією Передавального акту Державного підприємства "Придніпровська залізниця" від 31.07.2015, затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 підтверджується вартість і склад активів та зобов'язань Державного підприємства "Придніпровська залізниця", правонаступництво щодо яких після його реорганізації шляхом злиття перейшло до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Як вбачається із Зведеного переліку майна Державного підприємства "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" внесено нежитлову будівлю магазину, Літ-А (будівля магазину №8).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 770 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди.

10.03.2016 між позивачем (далі по тексту - орендодавець) та відповідачем укладено додатковий договір в якому сторони встановили наступне.

Орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 07.07.2009 №12/02-3489-ОД є публічне акціонерне товариство "Придніпровська залізниця".

"3.1. Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 становить 9915,78грн. без ПДВ.

"3.6. Орендна плата перераховується до на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним".

В пункті 11 додаткового договору сторони домовилися, що умови даного додаткового договору поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 01.12.2015. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.03.2016 включно.

10.03.2016 позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно (далі по тексту - об'єкт оренди) - будівля магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 141,0кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 20.06.2013 і становить за незалежною оцінкою 309072,00грн.

Об'єкт оренди обліковується на балансі СП "Криворізька дирекція залізничних перевезень" філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

18.03.2016 між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір в якому сторони дійшли згоди пункт 10.1 договору викласти у наступній редакції: "Цей договір діє до 30.06.2016 включно".

Відповідно до акту звіряння розрахунків щодо заборгованості 70% по договору оренди нерухомого майна за грудень 2015 року, січень 2016 та лютий 2016 року станом на 31.08.2016 між структурним підрозділом "Криворізька дирекція залізничних перевезень" та відповідачем за результатами звірки розрахунків і документів за послуги надання в оренду нерухомого майна встановлено наступне.

За послуги оренди 70% за грудень 2015 року нараховано 6989,63грн.;

За послуги оренди 70% за січень 2016 року нараховано 7052,54грн.;

За послуги оренди 70% за лютий 2016 року нараховано 11874,40грн.;

Відповідачем 02.06.2016 оплачено 11874,40грн.; 04.07.2016 оплачено 6902,54грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем складає 7139,63грн., наявність якої і стало підставою звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою.

Відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов та стверджує, що вніс орендну плату за період з грудня 2015 по лютий 2016 у повному обсязі. В якості доказу надав квитанцію №10 від 03.02.2016 на суму 6989,65грн. (отримувач платежу Фонд держказначейства), платіжне доручення №77 від 08.04.2015 на суму 5037,53грн. (отримувач платежу - позивач), платіжне доручення №185 від 04.07.2016 на суму 6902,54грн. (отримувач платежу - позивач), платіжне доручення №264 від 08.09.2016 на суму 150,00грн. (отримувач платежу - позивач), квитанція №27 від 02.06.2016 на суму 57999,16грн. (отримувач платежу - позивач).

Третя особа, позовні вимоги не визнає, а додаткову угоду вважає такою, що не відповідає умовам договору оренди та вимогам чинного законодавства.

Позивач надав свої письмові пояснення з урахуванням позиції відповідача та визнав, що відповідач вніс орендну плату у розмірі 30% у повному обсязі. Визнав, що станом на 17.02.2017 заборгованості відповідача перед позивачем становить 6989,63грн., з урахуванням того, що платіжне доручення №264 від 08.09.2016 на суму 150,00грн. при поданні позовної заяви позивач безпідставно не врахував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Господарський суд дійшов висновку, що укладений між сторонами додатковий договір за своєю правовою природою є договором оренди укладеним з новим власником орендованого майна, а не додатковою угодою.

З грудня 2015 року, у відповідності до положень частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України та пункту 11 додаткового договору, третя особа не мала статусу орендодавця за вказаним договором, а відповідач підписавши додатковий договір від 10.03.2016 фактично визнав поширення умов додаткового договору на правовідносини сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015 і є свідченням того, що права та обов'язки сторін, передбачені цим додатковим договором за період, що передував його укладенню, є юридично значимими і викликають як юридичні, так і податкові наслідки, передбаченні чинним законодавством.

Факт отримання відповідачем нежилого приміщення підтверджується матеріалами справи, а саме актом приймання-передачі від 10.03.2016, копія якого містяться в матеріалах справи і який підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств позивача та відповідача.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати орендної плати передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 3.6 договору, строк оплати орендної плати за період грудень 2015 - лютий 2016 є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися підписання представниками сторін акту взаємних розрахунків на суму 7139,63грн.

Статтею 516 Цивільного кодексу України визначено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Господарський суд дослідив квитанцію №10 від 03.02.2016 на суму 6989,65грн. (отримувач платежу Фонд держказначейства), яку відповідач надав в якості підтвердження факту внесення орендної плати за спірний період і дійшов наступних висновків.

Відповідач вніс орендну плату 03.02.2016, додатковий договір в якому фактично визнано новим кредитором позивача укладено 10.03.2016.

Отже, враховуючи положення частини 2 статті 516 Цивільного кодексу України, господарський суд визнав, що квитанція №10 від 03.02.2016 на суму 6989,65грн. (отримувач платежу Фонд держказначейства) є свідченням належного виконання відповідачем свого обов'язку в частині внесення орендної плати за спірний період і саме позивач несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Докази обізнаності відповідача про те, що станом на 03.02.2016 орендну плату у розмірі 100% необхідно вносити на користь позивача відсутні. Додатковий договір укладено лише 10.03.2016 і саме 10.03.2016 сторони дійшли згоди розповсюдити його дію з 01.12.2016 керуючись статтею 631 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 по справі №922/6624/15.

Судові витрати по справі, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 759, 761, 762, 763, 782, 795 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

07.03.2017

Суддя І.В. Петренко