ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р.Справа № 922/4328/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом АК "Харківобленерго", м. Харків
до КП "Міськелектротранссервіс", м. Харків
про стягнення 11616793,01 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 01-16юр/6868 від 12.09.2016 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 4 від 03.01.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

АК "Харківобленерго" (м. Харків) звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з КП "Міськелектротранссервіс" (м. Харків) заборгованість на суму 11616793,01 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 14.12.16р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

16.01.17р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 12:20 год. 23.01.17р.

18.01.17р. представник відповідача надав супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

20.01.17р. представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог в якій просить суд вважати період виникнення заборгованості - серпень - грудень 2016 року; стягнути з відповідача: пеня - 2979627грн. 98коп. - за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2016 р.; три відсотки річних - 311527 грн. 70 коп. - за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2016р.; інфляційні витрати - 1501698 грн. 45коп. - серпень, вересень та жовтень 2016р. Також, позивач вказав, що 27.12.16р. платіжним дорученням №168 відповідачем сплачено суму основного боргу за жовтень в розмірі 6941299,36 грн.

Cуд, дослідивши уточнення до позовної заяви, зазначає, що як вбачається зі змісту вказаної заяви дане уточнення стосується часткового зменшення позовних вимог, у зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 передбачено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому, в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Враховуючи вищевикладене, суд розцінює уточнення до позову, як часткове зменшення розміру заявлених позовних вимог, тому приймає вищезазначену заяву до розгляду та задовольняє її, подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

31.01.17р. представник відповідача надав письмові заперечення на відзив в яких заперечує проти зменшення пені відповідачу та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

01.02.17р. представник відповідача надав відзив на уточнення позовних вимог в якому просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення вартості електричної енергії за жовтень 2016 року у розмірі 6941299,36грн. в зв'язку з відсутністю предмету спору на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України; зменшити розмір пені за період серпень - грудень 2016 року у загальному розмірі 2979627,98 грн. на 90%, тобто до 297962,80 грн.; у задоволенні позовних вимог АК "Харківобленерго" щодо стягнення трьох відсотків річних у розмірі 311527,70грн. за серпень-грудень 2016 року, інфляційних втрат у розмірі 1501698,45 грн. за серпень-жовтень 2016 року- відмовити.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про припинення провадження у справі в частині заявленого основного боргу в сумі 6941299,36грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору, по п. 1-1 ст.80 ГПК України, - відмовляє в його задоволенні, оскільки позивачем були зменшені позовні вимоги в частині суми заявленого основного боргу, тому підстави для припинення провадження у справі в розмірі 6941299,36грн. на теперішній час не існує.

07.02.17р. представник відповідача надав додаткові пояснення до заперечень позивача на відзив, в яких просить суд зменшити розмір пені за період серпень-грудень 2016 року у загальному розмірі 2979627,98 грн. на 90%, тобто до 297962,80грн.

10.02.17р. представник відповідача надав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

13.02.17р. представник позивача надав заяву про долучення документів до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 13.02.17р. продовжено строк розгляду справи №922/4328/16 по "28" лютого 2017 р.

20.02.17р. представник позивача надав письмові пояснення по справі, в яких заперечує проти зменшення пені відповідачу та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 20.02.17р. позовні вимоги підтримує в повному обсязі з урахуванням оплати основного боргу відповідачем, просить суд задовольнити позовні вимоги зі змінами, що викладені в заяві про уточнення позовних вимог від 18.01.17р. № 46Е-01/16юр-1471 (а.с. №176-178 том 1). Заперечує проти зменшення пені, просить суд відмовити в задоволення даного клопотання.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.02.17р. підтримує клопотання про зменшення суми пені на 90% посилаючись на важкий фінансовий стан підприємства.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

19.03.2012 між АК "Харківобленерго" та КП "Міськелектротранссервіс" (надалі - відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії № 37 (надалі - договір), пролонгований відповідно до п. 9.5. на 2016 рік.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 08.06.20р № 1812-ІІІ (зі змінами та доповненнями) та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (зі змінами та доповненнями), (далі - Правила) договір про постачання електричної енергії є основним документом, що регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Таким чином, договір визначає погодження його умов обома сторонами.

Так згідно з умовами Договору, а саме п. 2.2.2 договору, постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору.

Споживач, відповідно до п. 2.2.3 договору зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатка 2 "Порядок розрахунків" до договору.

Додатковою угодою від 02.06.2015 до договору сторони домовились змінити абзац 3 п. 5 додатку № 2 "Порядок розрахунків", виклавши його в наступній редакції: "Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами "Харківенергозбуту" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 25 операційних днів з дня отримання.

АК "Харківобленерго", як постачальник, виконала свої зобов'язання по договору у повному обсязі та здійснила відпуск електричної енергії споживачу у повному обсязі, за яку, порушивши умови договору, відповідач своєчасно не розрахувався.

Таким чином, між компанією та відповідачем за період з серпня по листопад 2016 року утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2016 з урахуванням оплат становить 11616793грн. 01коп., з яких: вартість електричної енергії становить 6941299 грн. 36 коп. (тарифна складова- 5784416,13грн. та ПДВ 20%-1156883,23грн.) за жовтень 2016р., що і було підставою для звернення в суд.

Втім, в процесі розгляду справи було сплачено суму основного боргу, а саме 27.12.16р. платіжним дорученням №168 відповідачем погашено суму основної заборгованості за жовтень в розмірі 6941299,36 грн.

З урахуванням здійснених оплат відповідача, позивач зменшив заявлені позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с.№176-178 том 1) та просить суд, стягнути з відповідача на свою користь: пеню в розмірі 2979627,98 грн. - за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2016 року, три відсотки річних - 311527,70 грн. - за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2016 року; інфляційні втрати - 1501698,45 грн. - за серпень, вересень та жовтень 2016 року та покласти на відповідача судові витрати.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що договірні зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до вказівок Закону та договору.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 2979627,98 грн.

В свою чергу, відповідач просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені за серпень-листопад 2016 року на 90%.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Суд, дослідивши наданий позивачем розрахунок щодо заявленої суми пені, вважає його вірно розрахованим, обгрунтованим, не спростованим відповідачем, таким, що відповідає п.4.2.1. договору, в якому зазначено, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а згідно зі ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У відповідності до п. 3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд приймає до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій.

Також, соціальна значущість підприємства, добровільна сплата основного боргу, мають значення для вирішення питання щодо зменшення пені.

Щорічно, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", компенсація за пільговий проїзд з Державного бюджету України спрямовується на клірингові розрахунки за спожиту електроенергію, але в 2016 році Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" такі виплати не передбачені.

Крім того, 18.02.16р. був прийнятий Закон України "Про внесення змін до додатків №3 та №7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", щодо фінансового забезпечення компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян та інших передбачених законодавством пільг", але у подальшому Президентом України на цей закон накладено вето.

Таким чином, підприємства міського електротранспорту залишились без коштів на компенсацію за пільговий проїзд, що, зокрема, також вплинуло на наявність заборгованості за спожиту електроенергію.

Слід зазначити, що відповідач, своє ствердження щодо наявності тяжкого фінансового стану належним чином не обгрунтував, а саме: не надав достатньо доказів, які б свідчили про наявність збитковості підприємства, а саме: до суду не надано фінансову звітність (баланси та звіти про фінансові результати за спірний період; звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства за спірний період; інші документи, які б могли підтвердити неможливість оплати штрафних санкцій.

Втім, слід врахувати, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення. Метою діяльності підприємства відповідача є підвищення ефективності утримання колійного господарства міського наземного електротранспорту, контактної мережі, розвитку трамвайних та тролейбусних ліній, забезпечення надійного енергопостачання наземного електричного транспорту та безпеки дорожнього руху, одержання прибутку для розвитку підприємства, забезпечення інтересів його працівників та задоволення їх економічних і соціальних потреб.

Необхідно врахувати, також, майновий стан позивача, оскільки в АК "Харківобленерго" існує неоплачений податковий борг, який постійно зростає, а також, згідно наданих позивачем довідок (а.с. №198-199 том 1) станом на 01.01.17р. АК "Харківобленерго" має значний рівень заборгованості споживачів, зокрема у КП "Харківоблводоканал" перед АК "Харківобленерго" існує заборгованість у розмірі ,44грн., КП "Харківські теплові мережі" заборгували АК "Харківобленерго" суму у розмірі 227408343,57грн.

Отже, АК "Харківобленерго" позбавлений обігових коштів для виконання виробничої діяльності та виплати заробітної плати працівникам компанії, що може призвести до неможливості повною мірою здійснювати аварійні роботи.

Таким чином, позивач достатніми та допустимими доказами обгрунтував своє скрутне матеріальне становище.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами (як позивачем так і відповідачем) на підтвердження свого скрутного матеріального становища, враховуючи ступінь виконання зобов'язання боржником, а саме погашення відповідачем основного боргу у повному обсязі в процесі розгляду даної справи, а також зважаючи на те, що на 2016 рік компенсація за пільговий проїзд з Державного бюджету України не надавалася, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення пені на 90%, зменшити пеню на 10%. Тобто, стягненню підлягає пеня в розмірі 80% від заявленої позивачем суми.

Таким чином, задоволенню підлягає сума пені в розмірі 2681665,18 грн. В частині стягнення пені в сумі 297962,79 грн. слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 311527,70 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1501698,45 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок не являється вірним. Оскільки 2016 рік є високосним роком, тому кількість днів у році складає 366, а не 365, як рахує позивач.

Таким чином, задоволенню підлягає сума 3% річних в розмірі 310675,59 грн.

В частині стягнення 3% річних в сумі 852,11 грн. слід відмовити.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 1501698,45 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідач просить суд врахувати індекс інфляції за липень 2016 року, хоча позивачем був заявлений період до стягнення інфляційних втрат - з серпня по жовтень 2016 року.

Посилання відповідача на те, що позивачем не враховані інфляційні втрати за місяць, який передує заявленому позивачем періоду, не приймаються судом до уваги, оскільки суд не вправі виходити за межі заявлених позивачем вимог, а також і заявленого позивачем періоду стягнення інфляційних втрат.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 1501698,45 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.55 Конституції України; ст.ст. 509, 526, 530, 598, 610-612, 546, 549, ч.3 ст.551, 625, 626 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197, 216-217, 230, ч.6 232 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (вул. Актюбінська, 24, м. Харків, 61001, р/р 5084 ГУ ДКСУ у Х/о МФО 851011 ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61003, на п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 Аваль" м. Київ. МФО 380805. код 00131954) пені в розмірі 2681665,18 грн., сума 3% річних в розмірі 310675,59 грн., інфляційних втрат в розмірі 1501698,45 грн., судовий збір в сумі 71880,03 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині заявлених позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 297962,79 грн. та 3% річних в сумі 852,11 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_4