Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" лютого 2017 р. Справа № 906/1222/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 25.10.16р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 82 від 09.02.17р.

ОСОБА_3, дов. № 77 від 08.02.17р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м.Львів)

до Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (смт.Романів Житомирської області)

про стягнення 44502,00 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 44502,00 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях від 15.12.16р. (а.с.90-93), додаткових поясненнях від 03.02.17р. (а.с.138,139) та письмових поясненнях від 24.02.17р. (а.с.162-165). Зокрема, посилаючись на ст.ст.22, 28, 31, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, ст.ст.218, 328 Митного кодексу України, зазначив, що в будь - якому випадку залізниці повинні бути відшкодовані витрати, пов'язані із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України. Також, зазначив, що в даному випадку не підлягає застосуванню шестимісячний строк позовної давності, оскільки відповідно до ч.6 ст.315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів строки позовної давності встановлюються іншими нормативними актами, зокрема, ст.31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яка передбачає дев'ятимісячний строк позовної давності, який, відповідно, позивачем не пропущений.

Відповідач у відзиві від 24.01.17р. № 115 на позовну заяву (а.с.124-126), відзиві від 27.02.17р. на позовну заяву (а.с.177-181) та його представники в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили відмовити у їх задоволенні у зв'язку з безпідставністю. Зокрема, зазначили, що затримка вагонів сталася не з вини відповідача та, що митні органи не виявили жодних порушень при догляді та зважуванні вантажу і митне оформлення відбулося до відправки вантажу, а тому відсутні підстави для стягнення нарахованих платежів за час затримки вагонів. Також, просили застосувати до вимог позивача шестимісячний строк позовної давності відповідно до ч.5 ст.315 Господарського кодексу України.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 13.05.16р. та 14.05.16р. ДП "Дзержинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, правонаступником якого є ДП "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (копія нової редакції статуту та копія виписки з ЄДРЮОФОПГФ від 06.02.17р. (а.с.145-151))(далі - відповідач) відправив зі станції Чуднів-Волинський Південно-Західної залізниці до станції Дорнешти вантаж "лісоматеріали", який був завантажений у вагони: № 68404334, № 68746734, № 67895920, що підтверджується накладними: № 493312, № 493320, № 493882 (а.с.19-21).

18.05.16р. на станцію Ходорів Львівської залізниці прибули вищевказані вагони та були затримані на вимогу правоохоронних органів до з'ясування всіх питань, про що складені акти загальної форми від 18.05.16р. № 162 (а.с.22-24).

Про вказаний факт було повідомлено відповідача (вантажовідправника) 25.05.16р. телеграфним повідомленням № 17, яке направлено на станцію відправлення (а.с.25).

Ухвалами слідчого судді Жидачівського районного суду Львівської області: від 20.05.16р. у справі № 443/867/16-к та від 21.05.16р. у справі № 443/867/16-к надано працівникам Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області тимчасовий доступ до лісопродукції, яка знаходиться на станції Ходорів за адресою: м.Ходорів, вул.Привокзальна 8 Жидачівського району Львівської області; сьома та восьма колії пасажирського парку станції Ходорів, яка належить ДП "Дзержинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" та яка розміщена у вантажних відсіках 55 залізничних вагонів, які перебувають в пасажирському парку залізничної станції "Ходорів", зокрема, у вагонах: № 68404334, № 68746734, № 67895920 (а.с.31-34).

Згідно даних позивача, 28.05.16р. на підставі листів Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області: від 27.05.16р. № 3142/60/05-2016, від 31.05.16р. № 3225/60/05-2016 (а.с.35-40) та згідно наказу залізниці № 28, ці вагони відправлено на станцію Вадул-Сірет Львівської залізниці для здійснення митного огляду вантажу із залученням відповідних спеціалістів, про що надано телеграфне повідомлення № 20, 39 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (а.с.4,27,29).

У зв'язку з цим, станцією Ходорів складено акти загальної форми від 28.05.16р. № 199, 200, 201 з нарахуванням належних платежів за затримку згідно зі ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта, які в загальному розмірі склали 36505,70 грн. (а.с.22-24).

05.06.16р. на станцію Вадул-Сірет Львівської залізниці прибули вищевказані вагони з вантажем "лісоматеріали" та були затримані митною службою для поглибленого митного огляду на підставі акту загальної форми від 05.06.16р. № 766 (а.с.41), листа Чернівецької митниці ДФС від 06.06.16р. № 24-70-62-20/03 (а.с.42), про що було надано телеграфне повідомлення № 19 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (а.с.26).

07.06.16р. за результатами огляду вагонів: № 68404334, № 68746734, № 67895920, в яких знаходилась продукція відповідача, Чернівецькою митницею складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № 408020205/2016/000021, згідно якого вбачається, що в результаті митного огляду товару встановлено, що ці товари відповідають відомостям зазначеним у електронних митних деклараціях та товаросупровідних документах (а.с.43).

Після прийняття Чернівецькою митницею рішення про випуск даного вагону, 08.06.16р. позивачем складено акт загальної форми № 794 про те, що вагони: № 68404334, № 68746734, № 67895920 можуть слідувати до станції призначення (а.с.41).

За час затримки вагонів позивачем було здійснено нарахування згідно з ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта, які в загальному розмірі склали 44502,00 грн. (а.с.44-46,86-88).

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 21.11.16р. № НЮ-1220 з вимогою про перерахування нарахованих зборів у розмірі 44502,00 грн., яку останній залишив без відповіді та задоволення (а.с.50).

У зв'язку з цим, позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду Житомирської області.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зокрема, зазначив, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що зберігання товару відповідача проводилося з моменту фактичного затримання вагонів, що є порушенням ст.46 Статуту залізниць України.

Також відповідач вказав, що затримка вагонів сталася не з його вини та, що митні органи не виявили жодних порушень при догляді та зважуванні вантажу і митне оформлення відбулося до відправки вантажу, а тому відсутні підстави для стягнення нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Крім того, зазначив, що позовна заява була подана поза межами шестимісячного строку, оскільки ч.5 ст.315 ГК України та ст.136 Статуту залізниць України встановлюють шестимісячний строк для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, який обчислюється відповідно до статті 134 даного Статуту - з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову (складання комерційного акта, акта загальної форми, списання коштів з особового рахунку тощо).

На думку відповідача, позивачем не доведено належними доказами не тільки вину відповідача у затриманні вагонів, але й сам факт такого затримання.

Господарський суд вважає заявлений позов обґрунтованим, виходячи з наступного.

Правовідносини з перевезення та переміщенням продукції залізницями регламентуються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Митним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами користування вагонам і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. № 113, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

Відповідно до ст.306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст.129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Відповідно до ст.119 Статуту залізниць України, п.2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. №165/3458 (далі - Правила та/або Правила користування вагонами і контейнерами), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання к вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р., збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до ст.46 Статуту залізниць України, вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.09р. № 317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.09р. № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Пунктами 3, 8 Правил користування вагонам і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. № 113 передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Відповідно до пунктів 10, 12, 13 вказаних Правил, станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. № 864/5085.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не являються підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Як встановлено ч.2 ст.17 Статуту залізниць України, умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Згідно п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Пунктом 2.10 вказаних Правил передбачено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку із митними формальностями, вагони № 68404334, № 68746734, № 67895920, вантажовідправником яких був відповідач, були затримані на станціях Ходорів та Вадул-Сірет Львівської залізниці, у зв'язку з чим, працівниками цих станцій складено акти загальної форми від 28.05.16р. № 199, 200, 201 та від 08.06.16р. № 794 (а.с.22-24,41), на підставі яких по факту затримки кожного з вагонів було нараховано відповідачу збори за маневрову роботу, за телеграму, за користування та за зберігання на загальну суму 44502,00 грн. (а.с.44-46,86-88).

Згідно пп.5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.02р. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 11.12.14р. у справі № 908/356/14.

Відповідно до п.24, 29 ч.1 ст.4 Митного кодексу України, митним контролем є сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.2 ст.218 глави 32 "Митні формальності на залізничному транспорті" Митного кодексу України, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Таким чином, дії щодо здійснення митного огляду після митного оформлення, є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст.218 Митного кодексу України.

Крім того, пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т.ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Відповідно до ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Позивачем, на підставі вищенаведених актів загальної форми, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плата за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів № 68404334, № 68746734, № 67895920 на загальну суму 44502,00 грн. (а.с.44-46,86-88).

Вищевказані нарахування також внесено до накладних № 493312, № 493320, № 493882, як це передбачено §2 статті 11 УМВС (а.с.19-21).

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що заявлена до стягнення з відповідача сума 44502,00 грн. розрахована позивачем відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 15.04.09р. № 340/16356.

Розрахунки позивача обґрунтовані та відповідають чинному законодавству.

Заперечення відповідача суд вважає такими, що суперечать вищевказаним вимогам чинного законодавства, які передбачають, що в будь-якому випадку залізниці повинні бути відшкодовані витрати, пов'язані із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

З приводу тверджень відповідача, що позовна заява подана поза межами шестимісячного строку, оскільки ч.5 ст.315 ГК України та ст.136 Статуту залізниць України встановлюють шестимісячний строк для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, який обчислюється відповідно до статті 134 даного Статуту - з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову (складання комерційного акта, акта загальної форми, списання коштів з особового рахунку тощо), господарський суд зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст.315 ГК України, для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Частиною 6 ст.315 ГК України передбачено, що щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до ст.926 ЦК України, позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно пп.2.3 роз'яснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.02р. №04-5/601, стаття 926 ЦК України, частина шоста статті 315 ГК України встановлюють, що позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до пп.4.7.2 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та статті 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ).

Відповідно до ст.31 "Претензійна і позовна давність" Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), претензії та позови відправника або одержувача до залізниць згідно договору перевезення, а також вимоги та позови залізниць до відправників або одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів і про відшкодування збитку можуть бути заявлені протягом 9 місяців, за винятком претензій і позовів про прострочення в доставці вантажу, для пред'явлення яких встановлений 2-місячний термін.

Матеріали справи свідчать, що днем встановлення обставин, що спонукали позивача до пред'явлення даного позову є складення актів загальної форми від 28.05.16р. № 199, 200, 201 та від 08.06.16р. № 794 (а.с.22-24,41), тому дев'ятимісячний строк позовної давності обчислюється із дати складення акту загальної форми та закінчується по актам № 199, 200, 201 у лютому 2017 року, а по акту № 794 у березні 2017 року, при цьому позов до господарського суду подано 12.12.16р.

Таким чином, строк позовної давності при поданні даного позову позивачем не пропущено.

Відповідач проти позову заперечив, доказів сплати нарахованих платежів за час затримки вагонів не подав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі - з відповідача стягується на користь позивача 44502,00 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, 13001, смт.Романів Житомирської області, вул.Путіліна 9, ідентифікаційний код 20412517:

- на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 79007, м.Львів, вул.Гоголя 1, ідентифікаційний код 40081195 - 44502,00 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів та 1378,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.02.17

Суддя Гансецький В.П.

Друк.: 1 прим. у справу.