ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" березня 2017 р.Справа № 924/1276/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Яроцький А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства "Торгово-промислова компанія "Арсен" м. Рівне Рівненської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області

про стягнення 455 225,49 грн., з яких 376 188,42 грн. основний борг, 26592,19 грн. пеня, 5481,67 грн. - 3% річних, 46963,20 грн. інфляційні нарахування

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за договором про надання правової допомоги від 05.12.2016р. (в судовому засіданні 28.02.2017р.)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник згідно довіреності від 06.05.2016р. (в судовому засіданні 28.02.2017р.)

Рішення приймається 07.03.2017р. оскільки в судовому засіданні 28.02.2017р. оголошено перерву

В судовому засіданні 07.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:

Приватне підприємство "Торгово-промислова компанія "Арсен" звернулось до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" про стягнення 815 225,48 грн., з яких 736188,42 грн. основний борг, 26592,19 грн. пеня, 5481,67 грн. - 3% річних, 46963,20 грн. інфляційні нарахування.

Ухвалою суду від 22.12.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 16.02.2017р. розгляд справи відкладено, строк розгляду справи продовжено до 09 березня 2017р.

28.02.2017р. представник позивача подав звіт щодо наданих адвокатом послуг у господарській справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.02.2017р. визнав заборгованість перед позивачем у повному обсязі, повідомив про часткову сплату 360000,00 грн. заборгованості за договором №250416 від 25.04.2016р., в зв'язку з чим вважає за необхідне припинити провадження в цій частині, однак доказів сплати суду не надав. Окремо представник відповідача заявив усне клопотання про зменшення розміру пені на 50% у зв`язку із скрутним фінансовим становищем на підприємстві відповідача.

В судовому засіданні 28.02.2017р. оголошено перерву по справі.

03.03.2017р. представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 50 відсотків та копію платіжного доручення №258 від 06.02.2017р. про сплату позивачеві 360 000,00 грн.

Ухвалою суду від 07.03.2017р. припинено провадження у справі №924/1276/16 в частині стягнення 360 000,00 грн. основного боргу.

Сторони в судове засіданні 07.03.2017р. не з'явились, хоча належним чином повідомлені про дату, місце та час судового слухання справи, про що свідчить розписка від 28.02.2017р.

З огляду на викладене, оскільки неявка сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважає за можливе згідно ст. 75 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Суд оцінивши подані сторонами документи вважає їх достатніми для прийняття рішення по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

25.04.2016р. між приватним підприємством "Торгово-промислова компанія "Арсен" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (покупець) укладено договір купівлі-продажу на умовах відстрочення платежу №250416, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар в асортименті, кількості та за ціною, вказаними в заявці та погодженої сторонами письмово, в тому числі за допомогою факсимільного або електронного зв'язку. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною або за актом приймання - передачі, які після їх підписання сторонами мають юридичну силу Специфікації, в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України.

Орієнтовна сума договору складає 10 млн. грн. (десять мільйонів гривень) та розраховується з урахуванням податку на додану вартість. Остаточна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних сторонами (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору покупець повинен здійснити оплату вартості товару у термін 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання замовленого товару від продавця.

У випадку порушення строків оплати товару продавець має право нарахувати та пред'явити до обов'язкової оплати покупцю пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення оплати (п. 5.1 договору в редакції Протоколу узгодження розбіжностей до договору №250416 від 25.04.2016р.).

Договір та Протокол узгодження розбіжностей підписано та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання договору купівлі-продажу на умовах відстрочення платежу №250416 від 25.04.2016р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 458 510,80 грн., що підтверджується накладними за період з 30.04.2016р. по 20.09.2016р., копії яких долучено до матеріалів справи.

18.11.2016р. позивачем надіслано відповідачу письмову вимогу про сплату заборгованості в сумі 736188,42 грн. з доданим актом звірки взаєморозрахунків, за змістом якого загалом поставлено товар на суму 1 458 510,80 грн., сплачено відповідачем - 722018,12 грн., залишок боргу - 736 188,42 грн.

Після порушення провадження у справі відповідачем на виконання договору №250416 від 25.04.2016р. сплачено 360 000,00 грн.

Ухвалою суду від 07.03.2017р. припинено провадження у справі №924/1276/16 в частині стягнення 360 000,00 грн. основного боргу.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору №250416 від 25.04.2016р., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 815 225,48 грн. заборгованості, яка з урахуванням ухвали від 07.03.2017р. становить 455 225,49 грн., з яких 376 188,42 грн. основний борг, нарахована на підставі п. 5.1 договору 26592,19 грн. пеня, та на підставі ст. 625 ЦК України 5481,67 грн. - 3% річних, 46963,20 грн. інфляційні нарахування.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке:

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст. ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2016р. між приватним підприємством "Торгово-промислова компанія "Арсен" та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" укладено договір купівлі-продажу на умовах відстрочення платежу №250416, за умовами якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача товар в асортименті, кількості та за ціною, вказаними в заявці та погодженої сторонами письмово, в тому числі за допомогою факсимільного або електронного зв'язку.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору №250416 від 25.04.2016р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 458 510,80 грн., що підтверджується накладними за період з 30.04.2016р. по 20.09.2016р., копії яких долучено до матеріалів справи.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач оплатив отриманий товар частково, у останнього утворився борг в розмірі 376 188,43 грн., що не заперечується останнім.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем заборгованості згідно договору купівлі-продажу на умовах відстрочення платежу №250416 від 25.04.2016р. в повному обсязі, вимога про стягнення з ТОВ "Серединецьке" 376 188,42 грн. основного боргу є правомірною та підлягає задоволенню.

Сторони узгодили, що у випадку порушення строків оплати товару продавець має право нарахувати та пред'явити до обов'язкової оплати покупцю пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення оплати (п. 5.1 в редакції Протоколу узгодження розбіжностей до договору).

З огляду на прострочення відповідачем оплати послуг, позивач на підставі п. 5.1 договору нарахував до стягнення з останнього пеню в розмірі 26592,19 грн. за період з 18.08.2016р. по 12.12.2016р.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При перевірці правильності нарахування пені в сумі 26592,19 грн. обрахованої згідно п. 5.1 договору в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежів, суд прийшов до висновку, що позивачем обраховано останню в межах максимально можливого розміру за заявлений період.

Окремо, при стягненні пені судом враховується, що згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, може бути зменшено за рішенням суду, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Відповідно, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічна за змістом і норма ст.233 ГК України, згідно якої у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства господарським судам Пленумом Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" надано роз'яснення, зокрема у п.3.17.4 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи часткове погашення відповідачем основної заборгованості за договором купівлі-продажу на умовах відстрочення платежу №250416 від 25.04.2016р., подане останнім клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 50 відсотків, заявлені позивачем до стягнення 3% річних та інфляційні нарахування, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача до 13296,09 грн.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 5481,67 грн. - 3% річних обрахованих за період з 18.08.2016р. по 12.12.2016р. та 15441,73 грн. інфляційних втрат нарахованих з 18.08.2016р. по 12.12.2016р.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами, пов'язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов'язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

При перерахунку заявлених до стягнення трьох відсотків річних судом встановлено, що останні обраховані позивачем в межах максимально можливого розміру за заявлений період, а тому вимога про їх стягнення підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно стягнення інфляційних нарахувань судом враховано, що з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань Пленум Вищого господарського суду України надав роз'яснення у постанові №14 від 17.12.2013 р.

Зокрема у п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань роз'яснено, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Згідно листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 №62-97р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

З поданого представником позивача розрахунку вбачається, що останнім обраховано інфляційні нарахування з недотриманням вказівок викладених у вищевказаній постанові Пленуму Вищого господарського суду України та листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., оскільки обчислено інфляцію на суму боргу з врахуванням місяця, в який виникло зобов'язання після 15 числа відповідного місяця.

При перевірці правильності нарахування інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що позивачем останні обраховано поза межами максимально можливого розміру за заявлений період, а тому вимога про стягнення інфляційних нарахувань підлягає задоволенню частково на суму 40742,61 грн. У стягненні 6220,59 грн. інфляційних нарахувань належить відмовити.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 455 225,49 грн., з яких 376 188,42 грн. основний борг, 26592,19 грн. пеня, 5481,67 грн. - 3% річних, 46963,20 грн. інфляційні нарахування підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивач просить суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір, в тому числі витрати на оплату послуг адвоката в сумі 27000,00 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи договору про надання правової допомоги №03/12 від 05.12.2016р., адвокат ОСОБА_1 (на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №79 від 20.09.2007р.) надавала правову допомогу ПП "Торгово-промислова компанія "Арсен" у справі про стягнення з ТОВ "Серединецьке" заборгованості за договором купівлі-продажу на умовах відстрочення платежу №250416 від 25.04.2016р. за гонорар (фіксовану суму ) в розмірі 27000,00 грн.

Позивачем на підставі виставлених рахунків №03/12 від 07.12.2016р., від 09.12.2016р. та від 12.12.2016р. сплачено адвокату ОСОБА_1 27000,00 грн., що підтверджується квитанціями від 08.12.2016р., від 14.12.2016р. та від 15.12.2016р.

На виконання вищевказаного договору адвокат ОСОБА_1 склала звіт щодо наданих адвокатом послуг у господарській справі від 11.01.2017р.

З метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства господарським судам Пленумом Вищого господарського суду України у постанові від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" надано роз'яснення, зокрема у п. 6.5 передбачено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ч. 5 статті 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Пунктом 6.3. вищевказаної постанови Пленуму ВГС України визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №6-рп/2013 у справі №1-4/2013.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат (абз. 3 п. 6.5 вищевказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р.).

Відповідно до ч. 3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката позивачем подано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №03/12 від 05.12.2016р., звіт щодо наданих адвокатом послуг у господарській справі від 11.01.2017р. на суму 27000,00 грн. та квитанції від 08.12.2016р., від 14.12.2016р. та від 15.12.2016р.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на ціну позову, документи, складені адвокатом та роботу, проведену ним на виконання умов договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду та часткове задоволення позову, суд дійшов до висновку про те, що вказані витрати є необґрунтованими та підлягають зменшенню. А відтак, до стягнення підлягають витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82 - 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов приватного підприємства "Торгово-промислова компанія "Арсен" м. Рівне Рівненської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 455 225,49 грн., з яких 376 188,42 грн. основний борг, 26592,19 грн. пеня, 5481,67 грн. - 3% річних, 46963,20 грн. інфляційні нарахування задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області, ) на користь приватного підприємства "Торгово-промислова компанія "Арсен" (вул. Млинівська, буд. 5, м. Рівне, ) 376 188,42 грн. (триста сімдесят шість тис. сто вісімдесят вісім грн. 42 коп.) основного боргу, 13296,09 грн. (тринадцять тис. двісті дев'яносто шість грн. 09 коп.) пені, 5481,67 грн. (п'ять тис. чотириста вісімдесят одна грн. 67 коп.) 3 % річних, 40742,61 грн. (сорок тис. сімсот сорок дві грн. 61 коп.) інфляційних нарахувань, 6735,07 грн. (шість тис. сімсот тридцять п'ять грн. 07 коп.) судового збору, 10000,00 грн. (десять тис. грн. 00 коп.) витрат на оплату послуг адвоката.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Повне рішення складено 09.03.2017р.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу -м. Рівне, вул. Млинівська, 5,

3 - відповідачу - с. Мокіїівці Шепетівського району 30440