КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. Справа№ 910/12801/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Каргон"

на рішення господарського суду міста Києва від 27.09.2016

у справі № 910/12801/16 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Каргон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Порше Лізинг Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Каргон" (далі - позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Порше Лізинг Україна" (далі - відповідач) про визнання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни № 1417 від 30.06.16 на договорі про фінансовий лізинг № 00010165 від 22.07.14 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.07.16 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенову Ганну Володимирівну.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.09.2016 у даній справі в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі та відсутність підстав для їх задоволення.

Не погодившись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 27.09.2016 у справі №910/12801/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та судом першої інстанції було неправильно та неповно досліджені докази і встановлено обставини у справі. Зокрема, як зазначає скаржник, в оскаржуваному виконавчому написі мова йшла не лише про повернення майна лізингодавцю, але й про стягнення боргу, якого, на думку скаржника, не існує. Як наголошує позивач, головна підстава для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відсутність безспірності вимог, і ним було подано письмові докази на підтвердження наявності спору, однак суд першої інстанції даних доказів не врахував. Такими доказами є платіжні доручення, надані позивачем, які підтверджують часткову сплату лізингових платежів та сума боргу по вимозі від 16.11.2015 була частково погашеною. Також скаржник зазначає, що в рішенні суду першої інстанції не надано жодної оцінки поданому позивачем розрахунку лізингових платежів, та в матеріалах справи фігурують різні розрахунки сум лізингових платежів. Зокрема, платіжне доручення № 1455 від 23.09.2015 на суму 4 416,00 грн. було виконане до написання вимоги від 16.11.2015, тому, на думку позивача, включення до переліку документів рахунку №00296604 від 04.09.15, який оплачено вказаним платіжним дорученням, свідчить про відсутність безспірної заборгованості.

Крім того, скаржник вказує, що наданими ним первинними бухгалтерськими документами підтверджуються обставини того, що ще за шість місяців до вчинення виконавчого напису заборгованість позивача перед відповідачем по виставленим рахункам 00297807 від 18.09.2015, 00299014 від 05.10.2015, 00303130 від 16.10.2015, 00304337 від 04.11.2015, 00307517 від 16.11.2015,00298616 від 02.10.2010, поданих нотаріусу, була погашена повністю, і на момент вчинення виконавчого напису заборгованості по зазначеним рахункам не існувало взагалі, про що відповідачу було відомо.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про її необґрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Коротун О.М., Хрипун О.О. та призначено її розгляд на 14.11.2016.

Справа слухалась неодноразово, зокрема, судові засідання проводились 14.11.2016, 12.12.2016.

Ухвалою суду від 28.12.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Коротун О.М., Сулім В.В. та призначено її розгляд на 30.01.2017, в зв'язку з проведенням повторного автоматизованого розподілу.

Ухвалою суду від 30.01.2017 розгляд скарги у справі відкладено на 27.02.2017 на підставі ст. 77 ГПК України. Даною ухвалою зобов'язано Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенову Ганну Володимирівну надати суду оригінали для огляду та засвідчені копії належної якості виконавчого напису від 30.06.16, зареєстрованого в реєстрі за № 1417 про повернення лізингоодержувачем Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Каргон" на користь лізингодавця Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Порше Лізинг Україна" автомобіля марки Volkswagen Touareg, легковий універсал-В, чорного кольору, 2014 року випуску, реєстраційний номер АА7319ОІ, з номером шасі (кузова) WVGZZZ7PZED037091, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Порше Лізинг Україна" б/н від 29.06.2016 про вчинення виконавчого напису та документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис на Договорі про фінансовий лізинг №00010165 від 22 липня 2014 року, а саме копії належної якості рахунків-фактур у кількості 10 штук; викликано Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенову Ганну Володимирівну в судове засідання та визнано її явку обов'язковою.

На адресу суду від нотаріуса надійшли витребувані документи, завірені належним чином, а також клопотання про розгляд справи у її відсутності, яке мотивоване великим об'ємом роботи та неможливістю покинути робоче місце.

В судовому засіданні 27.02.2017 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти наведених доводів заперечив, третя особа в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду вищевказане клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Учасники процесу не заперечували проти розгляду справи у відсутності третьої особи.

З огляду на надання третьою особою витребуваних судом документів, відсутності заперечення сторін щодо розгляду справи у її відсутності, визнання явки третьої особи втратило свою актуальність, в зв'язку з чим, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка третьої особи не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила таке.

22.07.14 між ТОВ ,,Порше лізинг Україна" (далі - відповідач, лізингодавець) та ТОВ ,,Каргон" (далі - позивач, лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізин № 00010165 (далі - договір), за умовами якого об'єктом лізингу є транспортний засіб VW Touareg NF 3/0 I V6 TDI 2014 року виробництва, шасі № WVGZZZ7PZED037091.

За умовами преамбули до договору вартість предмету лізингу становить 77 978,00 доларів США.

Відповідно до п. 3.2, 3.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг) лізингодавець придбаває об'єкт лізингу та передає його лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу, а лізингоодержувач користується об'єктом лізингу згідно умов договору.

Строк лізингу за договором визначається з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувачем об'єкта лізингу та у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (п. 12.1, 12.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).

З наявного в матеріалах справи графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування) вбачається, що кожний лізинговий платіж підлягає сплаті 15 числа кожного місяця.

За приписами п. 8.3.2 додатку до договору, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату одного лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш ніж 30 днів, лізингодавець має право розірвати договір/відмовитись від договору і витребувати об'єкт лізингу у лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно виконавчого напису нотаріуса.

Лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір/відмовитись від договору, та також, серед іншого, на повернення об'єкта лізингу у випадку якщо Лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів (п. 12.6.1 додатку до договору).

В зв'язку з невиконанням позивачем своїх зобов'язань щодо оплати лізингових платежів за період з 16.09.15 по 16.11.15 (наявність прострочення понад 30 днів), відповідач направив позивачу вимогу № 00010165 від 16.11.15 про сплату заборгованості в розмірі 100 969,92 грн., яку вимагав погасити протягом 3-х днів з дня отримання вимоги.

Дана вимога отримана позивачем 24.11.15, підтвердженням чому є повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи.

Крім того, у вимозі лізингодавець (відповідач) повідомив позивача про те, що відмовляється від договору про фінансовий лізинг №00010166 від 22.07.2014 та вимагає повернути автомобіль марки Volkswagen Touareg, номер шасі WVGZZZ7PZED037091, реєстраційний номер АА7319ОІ, та вказав, що у випадку несплати заборгованості та/або неповернення об'єкту лізингу протягом строків, зазначених вище, буде вимушений стягнути/витребувати прострочену заборгованість та об'єкт лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом звернення до суду.

Зважаючи на те, що у встановлені строки позивач не здійснив оплату лізингових платежів, відповідач 29.06.16 звернувся із заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису з метою звернення стягнення на об'єкт фінансового лізингу.

До вказаної заяви відповідачем було додано: Договір фінансового лізингу, копію повідомлення № 00010165 від 16.11.15 з доказами його надсилання та доданими до нього рахунками-фактурами, копія акту прийому - передачі об'єкту лізингу від 25.07.2014, довіреність, повний витяг з єдиного реєстру довіреностей.

13.06.16 на підставі вказаної заяви та доданих до неї документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною на підставі ст. 18 Цивільного кодексу України, ст.87 Закону України ,,Про нотаріат", ст. 7, 10 Закону України ,,Про фінансовий лізинг", п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, було вчинено виконавчий напис № 1417 про повернення лізингоодержувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Каргон" на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Порше Лізинг Україна" автомобіля марки Volkswagen, модель Touareg, тип легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) WVGZZZ7PZED037091, рік випуску 2014, колір чорний, реєстраційний номер АА7319ОІ, за невиплачені лізингові платежі за період з 16 вересня 2015 року по 16 листопада 2015 року у сумі 100 969,92 грн.

08.07.2016 головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису за № 1417, виданого 30.06.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що приватним нотаріусом КМНО Семеновою Г.В. при вчинені виконавчого напису не було встановлено та не перевірено достатності наданих відповідачем документів на підтвердження законності та обґрунтованості вчинення такого напису, що суперечить вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Колегія суддів, враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. 2, 3 ст. 7 Закону України ,,Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Аналогічні положення щодо права лізингодавця на відмову від договору лізингу у випадку прострочення лізингоодержувачем сплати лізингових платежів з простроченням більше 30 днів встановлені у п. 8.3.2, 12.6.1 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу № 00010165 від 22.07.2014.

Тобто, за змістом приписів вказаної норми Закону, відмова лізингодавця від договору лізингу повинна передувати у часі реалізації лізингодавцем права вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У відповідності до умов договору, відповідач звернувся до позивача з вимогою № 00010165 від 16.11.15 про сплату заборгованості в розмірі 100 969,92 грн., яку вимагав погасити протягом 3-х днів з дня отримання вимоги (отримано позивачем 24.11.15), а також, повідомив позивача про те, що відмовляється від договору про фінансовий лізинг №00010166 від 22.07.2014 і вимагає повернути об'єкт лізингу в зв'язку з наявністю заборгованості по сплаті лізингових платежів за період з 16.09.15 по 16.11.15 (прострочення понад 30 днів).

З огляду на ту обставину, що зазначена підстава для відмови від договору лізингу встановлена нормою ч. 2 ст. 7 Закону України ,,Про фінансовий лізинг", якою не передбачено можливості обмеження такого права лізингодавця шляхом встановлення в договорі інших додаткових умов вчинення відмови, ТОВ ,,Порше Лізинг Україна" відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 10 названого Закону, правомірно скористалося своїм правом на відмову від договору лізингу у зв'язку з настанням випадку, встановленого законом.

Крім того, як зазначено вище, повідомлення ТОВ ,,Порше Лізинг Україна" про відмову від договору фінансового лізингу у зв'язку з простроченням сплати більш ніж на тридцять днів лізингових платежів було отримано позивачем, однак не виконано ним в порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України ,,Про фінансовий лізинг", лізингодавець мав право вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України ,,Про фінансовий лізинг", та таке право лізингодавця закріплено також в п. 8.3.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Відповідно до положень ст. 87, ч. 1 ст. 88 Закону України ,,Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису щодо повернення об'єкта лізингу подаються оригінал договору лізингу та засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Як зазначалося вище, законодавчо визначені документи, необхідні для вчинення виконавчого напису, були надані нотаріусу лізингодавцем.

Так, нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані, зокрема:

- рахунок - фактура № 00295878 від 02.09.2015 на суму 30 830,41 грн. відшкодування частини вартості об'єкта лізингу, процентів та комісії, з відміткою про часткову сплату, заборгованість по рахунку 26 413,97 грн;

- рахунок - фактура № 00296604 від 04.09.2015 на суму 4 416,44 грн. інших витрат згідно договору лізингу, з відміткою про несплату;

- рахунок - фактура № 00297807 від 18.09.2015 на суму 513,14 грн. штрафу за вимоги щодо оплати та пені 10% річних від вчасно несплаченої суми, з відміткою про несплату;

- рахунок - фактура № 00300976 від 05.10.2015 на суму 29 813,31 грн. відшкодування частини вартості об'єкта лізингу, процентів та комісії, з відміткою про несплату;

- рахунок - фактура № 00299014 від 05.10.2015 на суму 485,94 грн. штрафу за вимоги щодо оплати та пені 10% річних від вчасно невиплаченої суми, з відміткою про несплату;

- рахунок - фактура № 00303130 від 16.10.2015 на суму 526,91 грн. штрафу за вимоги щодо оплати, пені 10% річних від вчасно невиплаченої суми, з відміткою про несплату;

- рахунок - фактура № 00306280 від 02.11.2015 на суму 32 459,75 грн. відшкодування частини вартості об'єкта лізингу, проценти та комісія, з відміткою про несплату;

- рахунок - фактура № 00304337 від 04.11.2015 на суму 930,03 грн. штрафу за вимоги щодо оплати, пені 10% річних від вчасно невиплаченої суми, з відміткою про несплату;

- рахунок - фактура № 00307517 від 16.11.2015 на суму 216,46 грн. штрафу за вимоги щодо оплати, пені 10% річних від вчасно невиплаченої суми, з відміткою про несплату.

Проаналізувавши надані копії рахунків - фактур, на яких міститься відмітка про несплату, колегія суддів дійшла висновку, що за позивачем, на час направлення вимоги, рахувалась заборгованість, та прострочення оплати - більше ніж 30 днів, що в силу Закону та умов договору надає право відповідачу на відмову від договору та на повернення об'єкту лізингу, яке останнім було використано.

Колегія суддів враховує доводи позивача щодо оплати лізингових платежів, на підтвердження чого були надані платіжні доручення, водночас, вважає за необхідне зазначити, що у даному спорі предметом доказування є наявність правових підстав, з якими закон пов'язує можливість вчинення виконавчого напису щодо повернення об'єкту лізингу, а не розмір заборгованості.

При цьому, надані позивачем платіжні доручення лише підтверджують прострочення сплати лізингових платежів за період понад 30 днів, на підставі прострочення за який було вчинено оспорюваний виконавчий напис.

Зважаючи на те, що у ТОВ ,,Порше Лізинг Україна" відповідно до положень ч. 2 ст. 7 Закону України ,,Про фінансовий лізинг" виникло право на відмову від договору лізингу та повернення предмета лізингу, що свідчить про безспірність відповідальності боржника перед стягувачем згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України ,,Про нотаріат", нотаріус правомірно за наявності відповідних документів в підтвердження безспірності вимог лізингодавця до лізингоодержувача вчинив виконавчий напис про повернення предмета лізингу за договором фінансового лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 15.03.2016 у справі № 914/1811/15.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, звернувшись з даним позовом до суду, позивач не надає жодних доказів на підтвердження невірного визначення відповідачем суми та строків прострочення заборгованості зі сплати лізингових платежів, у зв'язку з якою за спірним виконавчим написом було вирішено вилучити у позивача предмет лізингу.

Посилання позивача на ту обставину, що платіжне доручення № 1455 від 23.09.2015 на суму 4 416,00 грн. було виконане до написання вимоги від 16.11.2015, а тому, на думку позивача, включення до переліку документів рахунку №00296604 від 04.09.15, який оплачено вказаним платіжним дорученням, свідчить про відсутність безспірної заборгованості, також є безпідставним, оскільки зазначений рахунок має призначення - інші витрати згідно договору лізингу.

Слід зазначити, що в силу п. 8.3.2 договору лізингу, право відмови від договору та витребування об'єкту лізингу наступає в разі несплати частково або повністю одного лізингового платежу.

Лізинговий платіж, відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток до договору) включає в себе відшкодування частини вартості об'єкта лізингу, проценти та комісії. Тому, з огляду на наведене, сплата позивачем ,,інших витрат згідно договору лізингу" не може свідчити про сплату саме ,,лізингового платежу".

Інші платіжні доручення, надані позивачем, які підтверджують сплату лізингових платежів по виставленим рахункам 00297807 від 18.09.2015, 00299014 від 05.10.2015, 00303130 від 16.10.2015, 00304337 від 04.11.2015, 00307517 від 16.11.2015,00298616 від 02.10.2010 не мають доказової сили у даному спорі, оскільки датовані після 16.11.2015 (дата повідомлення про відмову від договору), та наявність чи відсутність заборгованості на дату вчинення виконавчого напису, у даному випадку не є обставиною, яка може спростувати обставини, якими підтверджується виникнення у відповідача права на відмову від договору та повернення об'єкту лізингу.

З огляду на викладене, враховуючи предмет доказування у даному спорі, позивач повинен був довести відсутність спірної заборгованості за договором лізингу та обставин її прострочення більш ніж 30 днів.

Однак, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами зазначених у позові доводів, що, в свою чергу, є підставою для відмови у позові, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зокрема, щодо того, що в оскаржуваному виконавчому написі мова йшла не лише про повернення майна лізингодавцю, але й про стягнення боргу, якого, на його думку, не існує, є помилковими, з огляду на повноваження нотаріуса при вчиненні виконавчих написів у даних категоріях спору та відсутність у виконавчому написі вказівки про стягнення з позивача грошової суми.

Інші доводи апеляційної скарги позивача спростовуються викладеним вище у постанові, а тому є необґрунтованими, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 27.09.2016 у справі № 910/12801/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі розподіляються відповідно до ст. 49 ГПК України та покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 27.09.2016 у справі №910/12801/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Каргон" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім