ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Справа № 917/923/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Поляк О.І.,
Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 29.11.2016
у справі№ 917/923/16
Господарського суду Полтавської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт"
до1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" 2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Траст"
простягнення 110084,31грн

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2:Гуля В.С. (дов. від 13.06.2016) Ромашин В.М. (дов. №33/2 від 30.08.2016) не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Полтавської області (суддя Кульбако М.М.) від 09.08.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Білецька А.М., судді - Барбашова С.В., Істоміна О.А.) від 29.11.2016, у справі №917/923/16 в позові відмовлено повністю.

В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" просить повністю скасувати ухвалені по справі судові акти та направити справу на новий розгляд до місцевого господарського суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.612, 951 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.224 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст.43, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника позивача, який підтримав викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника відповідача-1, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, суд дійшов до висновку, що касаційна скарга не належить до задоволення з огляду на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" про стягнення 108584,31грн, з яких: 72776,50грн збитки, 9500,00грн штраф, 26307,81грн реальні збитки за неналежне виконання зобов'язання за договором відповідального зберігання №10/47 та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Траст" про стягнення 1500,00грн за договором поруки. Позов вмотивовано неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" своїх зобов'язань за договором відповідального зберігання щодо повернення обладнання, яке знаходиться на зберіганні, в зв'язку з чим позивач втратив інтерес до повернення цього майна, та обґрунтовано приписами статей 525, 526, 553, 554, 611, 612, 623, 629, 938, 949 ЦК, статей 20, 224-, 225 ГК України.

Судами встановлено таке.

28.11.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (надалі поклажодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (надалі зберігач, 1-й відповідач) укладено договір відповідального зберігання №10/47 (надалі договір).

При цьому сторони узгодили наступне:

- зберігач зобов'язується безоплатно зберігати передане поклажодавцем на відповідальне зберігання обладнання, а саме: холодильну установку, серія HGM 028І10G, модель: UC-240329824 компресор МТ-28, 380 Вт, об'єм 1000л та насос молочний BGM-6, номер БГ983 (надалі обладнання) (п.1.1. договору);

- загальна вартість обладнання, що передається на відповідальне зберігання за цим договором, складає суму в розмірі 28000,00грн, в тому числі ПДВ (п.1.2. договору);

- строк зберігання починається з моменту підписання договору та закінчується з моменту повернення обладнання поклажодавцю, але у будь-якому випадку не пізніше 31.12.2013 (п.1.4. договору);

- прийом-передача обладнання здійснюється за актом прийому-передачі обладнання на зберігання, який підписується поклажодавцем та зберігачем (додаток №1) (п.2.1. договору);

- зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути Обладнання, навіть якщо строк його зберігання не закінчився (п.3.2. Договору);

- зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця надати йому можливість вільного доступу до обладнання і перевірки умов зберігання у будь-який зручний для поклажодавця час (п.3.5. договору);

- поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повного або часткового повернення обладнання, яке знаходиться на зберіганні (п. 4.2. договору);

- зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування обладнання (п.5.1. договору);

- за нанесену шкоду обладнанню зберігач відшкодовує повну вартість такої шкоди (п.5.1.1. договору);

- у разі неповернення зберігачем обладнання поклажодавцю, на першу вимогу останнього, зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф в розмірі п'яти тисяч гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу обладнання тощо) у повному обсязі (п.5.1.2. договору);

- за порушення вимог п.3.5. цього договору зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф у розмірі однієї тисячі гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу Обладнання тощо) у повному обсязі (п.5.1.5. договору);

- усі штрафні санкції визначені умовами цього договору повинні бути сплачені протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання вимоги про їх сплату. У випадку невиконання зазначеного терміну сплати, зберігач сплачує на користь поклажодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми протермінованих оплат за кожен день затримки (п.5.2. договору);

- договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2013. Договір продовжує свою дію якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію договору (п.8.1 договору).

На підставі акта прийому-передачі обладнання на відповідальне зберігання від 28.11.2012, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, позивачем передано на зберігання 1-му відповідачу обладнання, а саме: холодильну установку та насос молочний (а.с.16).

За твердженням позивача в серпні 2015 року він неодноразово усно звертався до 1-го відповідача з повідомленням про намір повернути передане майно із зберігання. Оскільки дії відповідача-1 не свідчили про бажання повертати майно (недопуск для огляду перевірки умов зберігання тощо), позивач письмово листом №566 від 01.10.2015 повідомив його про наміри повернути усе майно, передане за договором на відповідальне зберігання, а саме: холодильну установку на 1000л та насос молочний BGM-6, та зобов'язав відповідача-1 у строк до 16.10.2015 повернути зазначене обладнання. Цим же листом відповідач-1 був попереджений про явку представників позивача для здійснення демонтажу обладнання в період з 12.10.2015 по 16.10.2015, за адресою розташування обладнання: с.Волиця-Польова, Хмельницької області, та у зв'язку з цим зобов'язаний був надати вільний доступ представникам для проведення такого демонтажу. Листом №688/3 від 17.12.2015 позивач повторно вимагав у відповідача-1 повернути передане на зберігання обладнання в строк до 25.12.2015, у зв'язку з чим зобов'язав відповідача-1 надати вільний доступ представникам позивача на територію розташування обладнання в період з 21.12.2015 по 25.12.2015 для проведення демонтажу. Відповідач-1 вимоги отримав, однак відповіді не надав і жодних дій щодо створення сприятливих умов для демонтажу не вчинив. На підставі надісланих вимог та згідно наказу №192 "Про виїзд на демонтаж обладнання" від 04.12.2015 ТОВ "Білогір'я молокопродукт" було створено комісію, яку 22.12.2015 делеговано для демонтажу холодильного обладнання за адресою: с.Волиця-Польова, Хмельницької області. Станом на сьогоднішній день обладнання позивачу не повернуто, у вільному доступі до нього відмовлено, жодної інформації про умови зберігання та стан обладнання відповідачем-1 не надано.

Позивач вказує, що з огляду на це виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за договором щодо повернення обладнання втратило для ТОВ "Білогір'я молокопродукт" інтерес, що і стало підставою для звернення із вимогою про стягнення з відповідача-1 збитків, які складаються з вартості неповернутого обладнання (з урахуванням ринкових цін обладнання станом на день подання позовної заяви), а саме: холодильної установки на 1000л - 70276,50грн, насосу молочного BGM-6 - 2500,00грн, а всього 72776,50 гривень.

На підставі п.5.1.2. договору позивачем пред'явлено вимогу про стягнення з відповідача-1 10000,00грн штрафу в зв'язку з неповерненням обладнання після неодноразових звернень до нього з вимогою про повернення переданого на зберігання обладнання (лист №566 від 01.10.2015, лист №688/3 від 17.12.2015).

На підставі п.5.1.5. договору позивачем пред'явлено вимогу про стягнення з відповідача-1 1000,00грн штрафу у зв'язку з ненаданням останнім, як зберігачем, позивачу, як поклажодавцю, можливості вільного доступу до обладнання, що підтверджується даними акта про виїзд комісії позивача на демонтаж від 22.12.2015.

Позивач також зазначає, що витребування майна із відповідального зберігання було зумовлено намірами здійснити його продаж. Відтак, 06.08.2015 між ТОВ "Білогір'я молокопродукт" та ТОВ "КМЗ-Капітал" було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу обладнання №6 (надалі попередній договір, а.с.26).

Відповідно до п.1 попереднього договору сторони зобов'язуються у строк до "20" квітня 2016 року (з урахуванням додаткової угоди №2) включно укласти основний договорів купівлі-продажу обладнання.

Відповідно до підписаного сторонами додатку 1 до попереднього договору, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" зобов'язується передати у власність ТОВ "КМЗ-Капітал" обладнання, а саме: холодильну установку на 1000л вартістю 72384,80грн та насос BGM-6 вартістю 2575,00грн.

За умовами попереднього договору загальна вартість обладнання становить 74959,80грн; ТОВ "КМЗ-Капітал" має сплатити на поточний рахунок ТОВ "Білогір'я молокопродукт" в строк до 01.12.2015 забезпечувальний платіж (завдаток) у розмірі 30% від загальної вартості обладнання, що становить 22487, 94грн (п.4 попереднього договору).

ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ" виконало свої зобов'язання, перерахувавши на поточний рахунок ТОВ "Білогір'я молокопродукт" забезпечувальний платіж (завдаток) у розмірі 22487,94грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку від 21.08.2015 (а.с.33).

Позивач вказує, що оскільки визначене сторонами у попередньому договорі обладнання на сьогоднішній день не повертається зі зберігання на численні вимоги власника (позивача), ТОВ "Білогір'я молокопродукт" прострочило виконання свого зобов'язання перед ТОВ "КМЗ-Капітал" щодо підписання основного договору та передачі цього обладнання.

25.04.2016 ТОВ "КМЗ-Капітал" звернулося до ТОВ "Білогір'я молокопродукт" з претензією про сплату:

- суми забезпечувального платежу (завдатку) в розмірі 22487,94грн;

- штрафу у розмірі, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу і становить 22487,94грн.

- плати за користування грошовими коштами покупця за ставкою 25% річних за весь час користування раніше перерахованими коштами, починаючи з дня отримання коштів включно у сумі 3819,87грн (п.5.2. попереднього договору).

Позивач зазначає, що з метою уникнення судової тяганини ТОВ "Білогір'я молокопродукт" було змушене виконати вимоги ТОВ "КМЗ-Капітал" та сплатити визначені в претензії кошти, всього у розмірі 48795,75грн, що підтверджується належними платіжними документами (а.с.37-39).

Отже, як стверджує позивач, кошти у розмірі 26307,81грн (не враховуючи суму повернутого завдатку) це реальні збитки, яких зазнав позивач, сплативши за невиконання умов попереднього договору, які також повинні бути відшкодовані відповідачем-1 на користь позивача.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача-1 на свою користь збитки в розмірі ціни обладнання, що становлять 72776,50грн, штраф відповідно до п.5.1.2 договору в сумі 9500,00грн та реальні збитки в розмірі 26307,81грн.

Також встановлено, що 28.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Транс" (відповідач-2) та ТОВ "Білогір'я молокопродукт" (позивач) укладено договір поруки.

Згідно п.1.1. договору поруки поручитель зобов'язується на умовах даного договору відповідати за виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", що виникли з договору відповідального зберігання №10/47 від 28.11.2012.

Згідно пункту 2.1. договору поруки порукою забезпечується зобов'язання ТОВ "Україна 2001" відшкодувати ТОВ "Білогір'я молокопродукт" збитки, завдані будь-якими діями боржника, що спричинили неповернення обладнання його власнику, в тому числі, але не виключно втратою, знищенням або псуванням обладнання, переданого на відповідальне зберігання, у розмірі повної вартості такого обладнання або в частині нанесеної шкоди. А також сплатити в повному обсязі на користь кредитора штрафні санкції та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, відсотки тощо), понесені останнім, відповідно до умов Основного договору.

Згідно 3.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за пунктом 2.1. даного договору - у вигляді обов'язку з виконання зобов'язання боржником за основним договором на суму, що дорівнює 1500,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача-2 на свою користь 1500,00грн, а саме штраф у розмірі 1000,00грн згідно п.5.1.5. та штраф в сумі 500,00грн згідно п.5.1.2. договору відповідального зберігання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, виходячи з положень статті 951 ЦК України, відповідно до якої поклажедавець набуває права на відшкодування збитків лише у разі втрати або пошкодження речі, а також документальних доказів наявності спірного обладнання у ТОВ "Україна 2001", яке було прийнято на зберігання за договором, дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача-1 на користь позивача збитків, що складаються з ринкової вартості обладнання в сумі 72776,50грн. Також, суди визнали не доведеним факт наявності причинного зв'язку між протиправними діями або бездіяльністю відповідача-1 та збитками позивача в сумі 26307,81грн, оскільки дії останнього не були перешкодою для укладення основного договору між позивачем та ТОВ "КМЗ-Капітал", при тому, що відповідно до умов попереднього договору покупцю було відомо про місце перебування обладнання. Відтак, вимоги в частині стягнення реальних збитків в сумі 26307,81грн, які складаються з штрафу, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу в розмірі 22487,94грн, та плати за користування коштами за ставкою 25% річних за весь час користування у сумі 3819,87грн, визнані судами необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, суди попередніх інстанцій відмовили в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 штрафу, оскільки позивач не надав належних і допустимих переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач-1 відмовив позивачу в поверненні переданого на зберігання обладнання. Вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача-2 суми 1500,00грн, з яких 1000,00грн штраф згідно п.5.1.5. та 500,00грн штраф згідно п.5.1.2. договору відповідального зберігання, визнані судами такими, що не підлягають задоволенню з посиланням на те, що позивачем не надано доказів звернення позивача до відповідача-2 з відповідною вимогою, що передбачено п.4.1.1. договору поруки.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів, з огляду на таке.

Згідно із статтею 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За правилами статті 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до статті 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, якщо навіть строк її зберігання не закінчився.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами 1, 2 ст.938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Частиною 1 статті 948 ЦК України встановлено, що поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Статтею 949 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

01.10.2015 ТОВ "Білогір'я молокопродукт" листом №566 надіслало ТОВ "Україна 2001" вимогу, у якій просило до 16.10.2015 повернути обладнання, передане за договором на відповідальне зберігання, а саме: холодильну установку на 1000л та насос молочний BGM-6, та зобов'язав відповідача-1 у строк до 16.10.2015 повернути зазначене обладнання. Цим же листом відповідач-1 був попереджений про явку представників позивача для здійснення демонтажу обладнання в період з 12.10.2015 по 16.10.2015 за адресою розташування обладнання: с. Волиця-Польова, Хмельницької області, та у зв'язку з цим зобов'язаний був надати вільний доступ представникам для проведення такого демонтажу.

На підставі здійсненої оцінки матеріалів справи судами встановлено, що останні не містять доказів прибуття представників позивача до відповідача-1 у період, визначений у листі від 01.10.2015, з метою отримання обладнання.

Листом №688/3 від 17.12.2015 позивач повторно вимагав у відповідача-1 повернути передане на зберігання обладнання в строк до 25.12.2015 року, у зв'язку з чим зобов'язав відповідача-1 надати вільний доступ представникам позивача на територію розташування обладнання в період з 21.12.2015 по 25.12.2015 для проведення демонтажу.

У вимогах №566 від 01.10.2015 та №688/3 від 17.12.2015, копії яких долучено до матеріалів справи, містяться лише вимоги, щодо повернення обладнання із відповідального зберігання.

Але, умовами договору відповідального зберігання не встановлено жодних обов'язкових дій, які б повинно було виконані ТОВ "Україна 2001" на виконання таких вимог, зокрема, підготувати обладнання до перевезення або зробити повідомлення про підготовку обладнання до передачі поклажодавцю, направити на адресу поклажодавця будь-яку відповідь, доставити це обладнання до місця, вказаного поклажодавцем тощо).

Згідно наказу №192 "Про виїзд на демонтаж обладнання" від 04.12.2015 року ТОВ "Білогір'я молокопродукт" було створено комісію для виїзду на місце розташування обладнання відповідно до договору з ТОВ "Україна 2001", здійснення демонтажу та повернення обладнання належного ТОВ "Білогір'я молокопродукт" (т.1 а.с.24).

22.12.2015 представниками позивача складений акт у с.Волиця-Польова, Хмельницької області про виїзд на демонтаж обладнання за договором від 28.11.2012 №10/47 про те, що 22.12.2015 комісія прибула до місця розташування обладнання за адресою___________, та яким ТОВ "Україна-2001" користується відповідно до договору від 28.11.2012 №10/47. Представники вимагали надати вільний доступ на територію ТОВ "Україна-2001" для демонтажу обладнання (т.1 а.с.25).

У вказаному акті не зазначено конкретної адреси місця розташування обладнання, з яких підстав обладнання не було демонтоване та не повернуто ТОВ "Білогір'я молокопродукт", як і не зазначено про дії чи бездіяльність відповідача.

За оцінкою судів відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторонами договору відповідального зберігання погоджено місце, де ТОВ "Україна 2001" повинно зберігати обладнання за договором відповідального зберігання №10/47 від 28.11.2012, а також будь-які докази, яки б підтверджували, що позивач звертався до ТОВ "Україна 2001" із запитами про надання інформації щодо місця зберігання обладнання, умов його зберігання, стану обладнання.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Україна 2001" зареєстровано за адресою: вул. Леніна буд.37В, смт.Теофіполь, Теофіпольський район, Хмельницька область (т.1 а.с.70-71).

Акт приймання-передачі обладнання на відповідальне зберігання укладений у м.Гадяч Полтавської області та не містить жодних посилань на те, що обладнання зберігається за адресою: с.Волиця-Польова, Хмельницької області.

Оскільки положеннями Цивільного кодексу України та умовами договору зберігання на зберігача не покладено обов'язку доставки речі, переданої на зберігання поклажодавцю на його вимогу, попередні судові інстанції дійшли вірного висновку, що позивачем не вчинені всі необхідні дії для отримання обладнання, оскільки надіслання ТОВ "Білогір'я молокопродукт" вимоги ТОВ "Україна 2001" свідчить лише про обов'язок відповідача повернути обладнання поклажодавцю, яке здійснюється за місцем його зберігання за умови прибуття останнього для його отримання.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність доказів того, що обладнання, перелік якого наведено в договорі відповідального зберігання №10/47 від 28.11.2012 знаходилось саме в с.Волиця-Польова Хмельницької області, невідповідність акта про виїзд на демонтаж обладнання від 22.12.2015 дійсним обставинам справи та наявність явних недоліків в його оформленні, відсутність погодження між зберігачем та поклажодавцем конкретних дій при зверненні позивача з вимогою про повернення обладнання з відповідального зберігання, а також за відсутності належних та допустимих доказів того, що відповідач-1 відмовив позивачу в поверненні переданого на зберігання обладнання, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими висновки судів щодо недоведеності факту наявності порушень з боку ТОВ "Україна 2001" в частині невиконання вимог позивача про повернення майна з відповідального зберігання, в зв'язку з чим заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 штрафу на підставі п.5.1.2. договору у зв'язку з неодноразовим зверненням до відповідача-1 з вимогою про повернення обладнання (Лист №566 від 01.10.2015, Лист №688/3 від 17.12.2015), та на підставі п.5.1.5. договору штрафу в розмірі 1000,00грн у зв'язку з ненаданням поклажодавцю можливості вільного доступу до обладнання згідно акта про виїзд комісії позивача на демонтаж від 22.12.2015, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до статті 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Факт того, що спірне обладнання не є втраченим, знищеним або пошкодженим і знаходиться на зберіганні у ТОВ "Україна 2001" доведено довідкою №1846 від 08.08.2016, що встановлено судами (т.1 а.с.154).

В цій довідці зазначено, що через відсутність у ТОВ "Україна 2001" оригіналів договору відповідального зберігання №10/47 від 28.11.2012 та акта прийому-передачі обладнання, який є додатком до цього договору, "ТОВ Україна 2001" не має підстав облікувати вищезазначене майно в бухгалтерському обліку на позабалансовому субрахунку 023 "Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні".

Відповідно до частини 5 статті 226 ГК України у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення (реальних) збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

При стягненні збитків у вигляді упущеної вигоди також необхідно встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивачу слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому, слід враховувати, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, вона повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Оскільки під час розгляду справи в попередніх судових інстанціях позивачем не доведено знищення або пошкодження відповідачем-1 обладнання, визначеного у акті приймання-передачі 28.11.2012, а відповідачем-1, у свою чергу, підтверджено наявність у нього цього майна, а також не доведено відмови відповідача-1 повернути позивачу обладнання зі зберігання, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача-1 ринкової вартості обладнання в сумі 72776,50грн.

Також, позивачем не доведено наявності причинного зв'язку між протиправними діями або бездіяльністю відповідача-1 та збитками позивача в сумі 26307,81грн, оскільки дії відповідача-1 за будь-яких обставин не були перешкодою саме для укладення основного договору купівлі-продажу обладнання між позивачем та ТОВ "КМЗ-Капітал", при тому, що відповідно до умов попереднього договору покупцю було відомо про місце перебування обладнання, а за умовами п.3 даного договору демонтаж, навантаження на транспорт, вивезення з місця передачі обладнання здійснюється силами та за рахунок покупця, тобто ТОВ "КМЗ-Капітал".

Оскільки у позивача не було реальних перепон для укладання основного договору купівлі-продажу обладнання з ТОВ "КМЗ-Капітал", вимоги позивача в частині стягнення з відповідача-1 реальних збитків в сумі 26307,81грн, які складаються з штрафу, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу в розмірі 22487, 94грн та плати за користування коштами за ставкою 25% річних за весь час користування у сумі 3819,87грн, правомірно визнані судами необґрунтованими.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем не доведено наявності обставин, з якими законодавство взагалі пов'язує можливість відшкодування збитків.

Так, позивачем не доведено факту порушення відповідачем-1 своїх зобов'язань за договором, протиправної поведінки відповідача-1, яка полягала у неповерненні обладнання, переданого за актом приймання-передачі від 28.11.2012, його вини у тому, що це обладнання не було отримано позивачем, а отже відсутні визначальні складові елементи складу цивільного правопорушення такі як: факт порушення зобов'язання (протиправна дія або бездіяльність) відповідача; причинний зв'язок між порушенням зобов'язання і збитками; збитки; вина особи, оскільки не доведено порушення ним взятих на себе за договором відповідального зберігання зобов'язань.

У зв'язку з викладеним, вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача-2 суми 1500,00грн, з яких 1000,00грн штраф згідно п.5.1.5. та 500,00грн штраф згідно п.5.1.2. договору відповідального зберігання, є безпідставними.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, та не беруться колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 ГПК України.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського судів, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди вирішили спір відповідно до вимог статей 42, 43, 33, 34, 43, 84, 101, 105 ГПК України, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, надали оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, та доводам сторін, відповідно відобразивши це в судових рішеннях.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі №917/923/16 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді О. Поляк

О. Яценко