Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "01" березня 2017 р. Справа № 906/1239/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 01.12.2016

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 27.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрзооветпромпостач" (с. Плахтянка Макарівського району Київської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський бекон" (с. Малинівка Малинський район Житомирської області)

про стягнення 754 842,27 грн

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 754842,27 грн, з яких: 562189,40 грн боргу та 192652,87 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, які виникли на підставі договору № 147 від 23.04.2015 про продаж товару.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому визнав суму основного боргу, щодо стягнення 192 652,87 грн відсотків, нарахованих за користування чужими коштами позовні вимоги не визнає, оскільки положення ст.625 ЦК України не застосовуються до договорів поставки товару, яким є договір № 147 від 23.04.2015. ( а.с.105,106)

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача 462189,40 грн боргу та 192652,87 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами. Вказав, що відповідачем частково погашений борг в сумі 100000,00 грн.

Враховуючи, передбачені ст.22 ГПК України права позивача, суд прийняв зазначену вище заяву до розгляду. Розгляд справи здійснюється в межах заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні основний борг в сумі 462189,40 грн визнав, в частині стягнення 192652,87 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами просив відмовити за безпідставністю, оскільки вони нараховані всупереч вимогам ст.625 ЦК України. Також, з метою забезпечення реального виконання рішення суду та запобігання блокування господарської діяльності відповідача, представник відповідача подав заяву про розстрочку виконання рішення суду щодо стягнення 462 189,40 грн основного боргу на 10 місяців, посилаючись на на часткове погашення відповідачем суми основного боргу та відмову з боку позивача укласти з ним мирову угоду на суму основного боргу.

Представник позивача заперечив щодо розстрочки виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрзооветпромпостач" (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Малинський бекон" (покупець/відповідач) укладено договір № 147 (а.с. 11-13).

Згідно п.1.1 вказаного договору продавець зобов'язався продати та відвантажити погодженими партіями продукцію у власність покупця, а покупець зобов'язався приймати товар і сплачувати за нього визначену грошову суму (ціну товару). Найменування товару, його кількість і ціна вказуються в додатках, специфікаціях, видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.3.2 договору передбачено, що ціна товару базується згідно встановленого прайс-листа продавця, що є офіційним переліком продукції продавця, яка пропонується до реалізації і повинна бути повністю сплачена продавцю покупцем на умовах:

- перший етап: передплата 50 % загальної вартості партії товару згідно рахунку-фактури;

- другий етап: оплата решти вартості поставленої партії товару (50%) до кожної наступної поставки, але не пізніше ніж на чотирнадцятий календарний день від дати поставки.

Таким чином, загальний термін відстрочення платежу за поставлений товар не повинен перевищувати чотирнадцять календарних днів.

В процесі виконання договору у відповідача виникла заборгованість у розмірі 462189,40 грн, що не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача перед позивачем не змінилася та становить 462189,40 грн.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 462189,40 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

Також, позивачем за період з 05.10.2016 по 01.11.2016 нараховано 192 652,87 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 4.6 договору, з дня, коли товар повинен був бути оплачений покупцем, продавець має право вимагати від покупця, а покупець повинен сплатити відсотки за користування чужими грошовими коштами, до дня повної оплати товару, понад неустойки і збитків (ст 536, п. З ст. 692 ЦК України).

Згідно п. 4.7 договору, відсотки за користування чужими грошовими коштами сплачуються покупцем в розмірі 0,5% від несплаченої ціни товару за додатком, специфікацією (у разі відсутності, за кожною видатковою накладною) за кожен календарний день з моменту настання строку оплати у разі невиконання покупцем п.3 2 даного договору. Зазначений розмір відсотків за користування чужими грошових коштами нараховується продавцем та сплачується покупцем в період першого дня прострочення і до тридцятого дня прострочення.

У разі прострочення оплати за отриманий товар понад 30 календарних днів покупець сплачує відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 1 % від несплаченої ціни товару за додатком, специфікацією (у разі її відсутності, за кожною видатковою накладною) за кожен календарний день з моменту настання строку оплати у разі невиконання покупцем п.3.2 даного Договору (п. 4.8 договору).

Отже, господарський суд дійшов висновку про підставу нарахування позивачем суми відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Згідно розрахунку позивача (правильність якого перевірена судом) розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами становить 192652,87 грн та, відповідно, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Заперечення представника відповідача щодо безпідставності нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами всупереч вимогам ст.625 ЦК України не приймаються судом до уваги, оскільки відповідачем підписаний договір № 147 від 23.04.2015, в якому передбачено їх нарахування.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 462 189,40 грн основного боргу та 192 652,87 грн відсотків за користування коштами.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Щодо заяви представника відповідача про розстрочку виконання рішення суду, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.4-5 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Згідно ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно приписів ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Отже, виходячи зі змісту ст. 121 ГПК України, обов'язковою умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст.43 ГПК України.

Відповідно до пункту 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Відповідно до пункту 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про розстрочку виконання рішення суду відповідач не зазначив обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Його припущення щодо неотримання розстрочки не забезпечить реальне виконання рішення суду та приведе до блокування господарської діяльності відповідача судом до уваги не приймаються..

Водночас ст.193 ГК України зазначає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження утруднення чи унеможливлення повного виконання судового рішення по даній справі у разі не розстрочення виконання цього судового рішення в даний час, господарський суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви про розстрочку виконання рішення суду по даній справі.

Керуючись ст. 49, 82-85, 121 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський бекон" ()11642, Житомирська область, Малинський район, с/р Малинівська, комплекс будівель і споруд №4, код 37869460) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрзооветпромпостач" (18030, Київська область, Макарівський район, с.Плахтянка, вул. Кавказька, 4, код 37051349):

- 462 189,40 грн основного боргу;

- 192 652,87 грн відсотків за користування коштами;

- 9 822,63 грн судового збору.

3. В задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.03.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу.