КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. справа№ 910/18639/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі Ковальчуку Р.Ю.

за участю

представників: позивача - ОСОБА_2

відповідача-1 - не з'явились

відповідача-2 - не з'явились

відповідача-3 - Христофоров О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Господарського суду м. Києва від 08.12.2016 р.

у справі № 910/18639/16 (суддя - Павленко Є.В.)

за позовом ОСОБА_4

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-К"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс"

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-К" (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД" (далі - відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс" (далі - відповідач-3) про визнання недійсними договору купівлі-продажу майна від 02.04.2012 р. та договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.04.2012 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.12.2016 р. у справі № 910/18639/16 було припинено провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-К" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 2 квітня 2012 року, а також в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 квітня 2012 року, укладеного між цими юридичними особами; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 08.12.2016 р., ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що договори купівлі-продажу майна від 02.04.2012 р. та від 26.04.2012 р. суперечать приписам чинного законодавства та порушують корпоративне право ОСОБА_4 на отримання частки в статутному капіталі ТОВ "Гарант-К" після його виходу з товариства, тому ці договори купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/18639/16, а розгляд справи призначено на 07.02.2017 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 р. було відкладено розгляд справи до 28.02.2017 р.

В засідання суду, призначене на 28.02.2017 р., представники відповідача-1 та відповідача-2 не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Крім того, 24.02.2017 р. через канцелярію суду від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Неявка в судове засідання цих представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-3, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до п. п. 1.2, 5.1 статуту ТОВ "Гарант-К" учасниками даного товариства були: ОСОБА_4, який володів 33,34 % статутного капіталу (2 467,16 грн), ОСОБА_6, якому належало 33,33 % статутного капіталу (2 466,42 грн), та ОСОБА_7 із часткою, яка складала 33,33 % статутного капіталу (2 466,42 грн).

07.12.2011 р. ОСОБА_4 заявив про вихід зі складу учасників ТОВ "Гарант-К", у зв'язку з чим останній звернувся до відповідача-1 з відповідною заявою, посвідченою приватним нотаріусом.

14.12.2011 р., 12.01.2012 р. та 16.01.2012 р. ОСОБА_4 направив до ТОВ "Гарант-К" вимоги про внесення до порядку денного позачергових зборів учасників товариства питання щодо виплати вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 р. в справі № 5011-55/3531-2012 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ "Гарант-К" відмовлено у задоволенні позовних вимог про повернення частки в статутному капіталі товариства, оскільки на момент звернення ОСОБА_4 до суду строк виконання ТОВ "Гарант-К" розрахунків із ним не настав. У частині позовних вимог про визнання права власності на частину майна та зобов'язання вчинити дії провадження в справі було припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно з частиною 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

23.01.2012 р. відбулись позачергові загальні збори учасників ТОВ "Гарант-К", оформлені протоколом № 23/01/2012, на яких були присутні ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що загалом володіли 66,66 % голосів. ОСОБА_4, як зазначено в даному протоколі, був належним чином повідомлений про дату, час, місце та порядок денний зборів, проте на них не з'явився та повноважного представника не направив.

До порядку денного вказаних зборів було винесено питання, зокрема, щодо розгляду вимоги кредитора ТОВ "Гарант-К" - Компанії "Penivom Trading Limited". З даного питання одноголосно прийнято рішення укласти договір з незалежним оцінювачем для здійснення оцінки належного товариству майна, що розташоване за адресою: Україна, Хмельницька область, місто Кам'янець-Подільський, вулиця Старобульварна (вулиця Урицького), будинок 2, та забезпечити його продаж до 01.05.2012 р.

02.04.2012 р., на підставі вказаного рішення загальних зборів, між ТОВ "Гарант-К" (далі - продавець) та ТОВ "Рент Груп ЛТД" (далі - покупець) було підписано договір купівлі-продажу майна - готельного комплексу, розташованого за адресою: Україна, Хмельницька область, місто Кам'янець-Подільський, вулиця Старобульварна (вулиця Урицького), будинок 2, загальною площею 2 473,8 кв.м., у тому числі приміщення комерційного призначення, загальною площею 1 449,1 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М. та зареєстровано за номером 340.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу за домовленістю сторін продаж готельного комплексу, включаючи всі приналежності та предмети інтер'єру, вчинено за 14 000 000,00 грн, включаючи ПДВ в сумі 2 333 333,34 грн.

В подальшому, 26.04.2012 р. між ТОВ "Рент Груп ЛТД" (далі - продавець) та ТОВ "Рівень Плюс" (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з п. 2.1 цього договору за домовленістю сторін вказаний готельний комплекс продається по ціні 10 300 000,00 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 1 716 666,67 грн, які покупець зобов'язується перерахувати продавцю протягом 3 місяців із дня підписання та нотаріального посвідчення цього договору.

Разом із цим, рішення позачергових загальних зборів ТОВ "Гарант-К", на підставі яких було відчужене майно товариства, визнано недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 р. в справі № 910/27834/14 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ "Гарант-К", яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 17.05.2016 р.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що укладення договорів купівлі-продажу майна від 02.04.2012 р. та від 26.04.2012 р., якими було відчужено готельний комплекс, на думку позивача, порушує його корпоративне право щодо отримання вартості частки в статутному капіталі ТОВ "Гарант-К".

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як передбачено п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Отже, при вирішенні питання щодо припинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК господарський суд повинен перевірити відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 р. у справі № 910/26229/14 за заявою Компанії "Penivom Trading Limited" порушено провадження про банкрутство ТОВ "Гарант-К" та в подальшому було ліквідовано Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант-К" як юридичну особу в зв'язку з банкрутством.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27.05.2016 р. ТОВ "Гарант-К" припинилося за судовим рішенням від 16.05.2016 р. у справі № 910/26229/14.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що провадження у справі в частині пред'явлених позовних вимог до ТОВ "Гарант-К" підлягає припиненню на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс", колегія зазначає наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.04.2012 р., укладеного між ТОВ "Рівень Плюс" та ТОВ "Рент Груп ЛТД", скаржник посилається на порушення його корпоративних прав на отримання вартості частки в статутному капіталі ТОВ "Гарант-К".

Як передбачено ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Отже даною нормою чітко визначено суб'єктний склад корпоративного спору, який підлягає вирішенню в господарських судах України. За змістом даної норми позивачем та відповідачем у даному спорі можуть бути лише юридична особа та її учасник (колишній учасник).

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судом" від 24.10.2011 р. № 10 господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно з ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управління господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Тобто, наявність в особи корпоративних відносин обумовлюється її участю в господарській організації.

Разом із цим, судом встановлено, що ОСОБА_4 не був учасником ані ТОВ "Рівень Плюс", ані ТОВ "Рент Груп ЛТД", тобто корпоративні відносини у нього з вказаними товариствами відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судом" від 24.10.2011 р. № 10 необхідно мати на увазі, що ГПК не передбачено можливості об'єднання в одне провадження вимог, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Тому в разі подання позову, в якому такі вимоги об'єднано, господарський суд приймає позовну заяву в частині вимог, що підлягають розглядові господарськими судами, а в іншій частині з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК - відмовляє у прийнятті позовної заяви. Якщо у розгляді справи буде встановлено, що провадження у відповідній частині порушено помилково, господарський суд припиняє провадження у справі в цій частині згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК України.

Враховуючи викладене, а також встановивши невідповідність суб'єктного складу приписам чинного процесуального законодавства, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що провадження в частині пред'явлених до ТОВ "Рент Груп ЛТД" та ТОВ "Рівень Плюс" позовних вимог підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 статті 80 ГПК України.

Разом з цим, припинивши провадження у даній справі на підставі ст. 80 ГПК України стосовно всіх заявлених вимог позивача до відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3, місцевий суд одночасно здійснив розгляд по суті позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, встановивши відповідні обставини.

Однак, суд апеляційної інстанції такий висновок суду першої інстанції вважає необґрунтованим, оскільки, як вже було зазначено вище, провадження у цій справі стосовно всіх позовних вимог ОСОБА_4 було припинено судом першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України про припинення провадження у справі виноситься ухвала.

Згідно зі ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення;

3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково;

4) змінити рішення.

За ч. 1 ст. 105 ГПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції від 08.12.2016 р. у справі № 910/18639/16 підлягає скасуванню та припиненню провадження у справі на підставі п. п. 1, 6 ч. 1 ст 80 ГПК України.

Відповідно до статті 49 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 08.12.2016 р. у справі № 910/18639/16 скасувати.

3. Припинити провадження у справі № 910/18639/16 за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-К", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 02.04.2012 р. та 26.04.2012 р.

4. Матеріали справи № 910/18639/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

5. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко