ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа № 920/1204/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.

при секретарі - Марченко В.О.

за участю представників сторін:

позивача - не зявився

відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лангр, м. Суми (вх.№316 С/2-8)

на рішення господарського суду Сумської області від 11.01.2017 по справі № 920/1204/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Лангр, м. Суми

до Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради, м. Суми

про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року позивач ТОВ Лангр звернулось до господарського суду Сумської області із позовом в якому просив визнати недійсним з моменту підписання (укладення) договір №21 від 13.07.2015 Про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, укладений з Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради.

Рішенням господарського суду Сумської області від 11.01.2017 по справі № 920/1204/16 (суддя Левченко П.І.) у позові відмовлено. Стягнуто з Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради в доход державного бюджету України штраф в сумі 340,00 грн., згідно пункту 5 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач з рішенням господарського суду Сумської області від 11.01.2017 по справі №920/1204/16 не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким позов задовольнити, визнати недійсним договір №21 від 13.07.2015 Про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, укладений з Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради з моменту його підписання (укладення). Витрати по справі просив покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зауважує на тому, що у відповідності до п. 2.2. Додатку №1 до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22.06.2011 «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми», органом, який уповноважений укладати вказані договори є Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради. Посилаючись на той факт, що зміни до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22.06.2011 в частині заміни уповноваженої на укладення договору особи - Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради не вносились, скаржник вважає відсутність права Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради на укладення оспорюваного договору №21 від 13.07.2015, як особою, яка на це не уповноважена.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.02.2017 року.

В судове засідання 21.02.2017 представник відповідача не зявився, про причини незявлення суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

20.02.2017 від представника ТОВ «Лангр» надійшло клопотання (вх. ел. пошти №32 від 20.02.2017) про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю прибуття в судове засідання через знаходження на лікарняному. Підтверджуючий документ про перебування на лікарняному, заявник зобовязувався надати в наступному судовому засіданні.

Розглянувши вищезазначене клопотання представника ТОВ «Лангр», колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, діюче законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти їх інтереси в суді, у звязку з чим учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідність участь у судовому засіданні іншого представника.

З урахуванням наведених приписів, а також у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників сторін за наявними у справі документами, а неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду, 13.07.2015 року між Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради в особі начальника управління ОСОБА_1, який діє на підставі Положення про управління (Управління за договором) та ТОВ «Лангр» (Замовник за договором) було укладено договір № 21 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, предметом якого, у відповідності до п. 1.1., є залучення, розрахунок розміру і використання коштів Замовника у розвитку інфраструктури м. Суми під час здійснення будівництва обєкту: «Нежитлові приміщення під станцію технічного обслуговування автомобілів за адресою: м. Суми, пров. Громадянський, 1».

08.12.2016 ТОВ «Лангр» звернулось до господарського суду з позовом, в якому посилаючись на приписи статті 19 Конституції України, ст. ст. 15, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України, просив визнати договір №21 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми від 13.07.2015 недійсним, оскільки відповідно до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22 червня 2011 року Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми такі повноваження відповідачу не надавались. Зокрема, позивач вважав, що згідно до вищевказаного рішення, органом, уповноваженим укладати такі договори є Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради (пункт 2.2 додатку № 1 до рішення № 601-МР).

За результатом розгляду позовних вимог ТОВ «Лангр», місцевим господарським судом було прийнято оскаржуване рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Зокрема, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що на момент укладання оспорюваного договору № 21 від 13.07.2015, відповідач керувався Положенням про Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 року № 2009-МР, у відповідності до п. 1.2 якого, Управління капітального будівництва та дорожнього господарства є правонаступником Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради, а тому уповноважений на укладання таких договорів. В той же час, невнесення змін до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22 червня 2011 року в частині заміни Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради на Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради на момент укладення між сторонами оспорюваного договору, не може свідчити про відсутність у відповідача повноважень на укладення оспорюваного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

В силу вимог статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування при виконанні своїх функцій приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

17.02.2011 було прийнято Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», яким визначено правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні.

Зокрема, статтею 40 Закону встановлено обов'язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.

Так, за приписами частини другої зазначеної статті Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону).

В силу вимог ч. 5 цієї статті Закону величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

В силу положень частини першої статті 40 Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

На виконання цих вимог, рішенням VI сесії Сумської міської ради № 601-МР від 22 червня 2011 було затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми.

Вказаним Порядком було врегульовано організаційні та економічні відносини, повязані із залученням, розрахунком розміру, використанням коштів пайової участі замовників будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту у розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Суми та укладення договорів про сплату пайових внесків.

У відповідності до розділу 2 Порядку, у всіх питаннях щодо організації залучення пайових коштів у розвиток інфраструктури м. Суми виконавчий комітет Сумської міської ради виступає в особі Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2015 між Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради в особі начальника управління ОСОБА_1, який діє на підставі Положення про управління (Управління за договором) та ТОВ «Лангр» (Замовник за договором) було укладено договір № 21 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, предметом якого, у відповідності до п. 1.1., є залучення, розрахунок розміру і використання коштів Замовника у розвитку інфраструктури м. Суми під час здійснення будівництва обєкту: «Нежитлові приміщення під станцію технічного обслуговування автомобілів за адресою: м. Суми, пров. Громадянський, 1».

За змістом п. 2.1 договору, Замовник зобовязується перерахувати на рахунок цільового фонду розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Суми на вказаний у договорі рахунок суму коштів, яка становить 29851,45 грн., що становить 5 % від загальної кошторисної вартості будівництва обєкта.

Відповідно до пункту 2.3 договору, Замовник перераховує кошти, зазначені у пункті 2.1 договору, в повному обсязі до 01.10.2015 року.

Розмір пайової участі визначено відповідно до рішення Сумської міської ради від 22 червня 2011 року № 01-МР «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми».(п. 2.4. Договору)

Вказаний договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

Як на підставу заявлених позовних вимог ТОВ «Лангр» вказує на відсутність у Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради повноважень на укладення спірного договору, оскільки до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22.06.2011 не було внесено зміни в частині заміни уповноваженої на укладення договору особи - Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради, що, на думку заявника, є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та стаття 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарського договору).

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України .

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункт 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Так, у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 ст. 11 вказаного Закону визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Статтею 54 Закону встановлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

Матеріали справи свідчать, що у звязку зі змінами структури та штатів виконавчих органів Сумської міської ради від 31.10.2012, на виконання рішення Сумської міської ради від 31.10.2012 №1822-МР «Про внесення змін до рішення до рішення сумської міської ради від 28.03.2012 року №1340 МР «Про структуру апарату та виконавчих органів Сумської міської ради», відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування», рішенням Сумської міської ради VI скликання від 19.12.2012 року №2009-МР було затверджено Положення про Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради. Також пунктом 2 вказаного рішення, визнано таким, що втратило чинність рішення Сумської міської ради від 28 вересня 2011 року №751-МР "Про затвердження Положення про управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради."

У відповідності до пункту 1.2 Положення, Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради є правонаступником Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради.

Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, печатку із зображенням малого гербу України та своїм найменуванням. (п. 1.3 Положення).

У відповідності до п. 3.2.3. Положення, до функцій Управління входить залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності до участі в розвитку потужностей будівельної індустрії, у будівництві, розвитку та реконструкції обєктів інженерного забезпечення і транспортного обслуговування.

Державну реєстрацію до установчих документів проведено 11.01.2013 року. (а.с. 40-43)

За таких обставин, під час укладення спірного договору, органом, уповноваженим на вчинення відповідного правочину було Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради.

У відповідності до ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» , істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невідємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Дослідженням умов договору встановлено, що він не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, його істотні умови відповідають вимогам, що ставляться до договорів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які визначені у ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а волевиявлення сторін правочину є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Крім того, цивільна дієздатність сторін, з огляду на докази наявні в справі, вказує на те, що спірний правочин, був вчинений уповноваженими особами та за наявністю встановленої дієздатності, а відтак правочин є вчиненим та є дійсним.

Твердження позивача щодо відсутності повноважень у відповідача на укладення спірного договору спростовуються матеріалами справи, а тому не можуть бути прийнято до уваги в якості підстав для визнання спірного договору недійсним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що договір №21 від 13.07.2015 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми було укладено сторонами у повній відповідності до вимог чинного законодавства щодо дійсності правочинів, що передбачені ст. 203 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів вважає правомірною позицію суду першої інстанції стосовно того, що невнесення змін до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22 червня 2011 року Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми в частині заміни Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради на Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради на момент укладення між сторонами оспорюваного договору, а саме, 13.07.2015, не може свідчити про відсутність у відповідача повноважень на укладення оспорюваного договору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову про визнання недійсним з моменту підписання (укладення) договору №21 від 13.07.2015 Про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, укладеного з Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені в апеляційній скарзі вимоги не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого рішення господарського суду Сумської області від 11.01.2017 по справі № 920/1204/16.

Стосовно стягнення судом першої інстанції з відповідача в доход Державного бюджету України штрафу у розмірі 340,00 грн. за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 12.12.2016 року, відповідача було зобовязано подати до суду не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання копію рішення про створення Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради; копії Статуту цього Управління та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Управління (відповідача), а також відзив на позовну заяву з правовим обґрунтуванням свої позиції по справі. розгляд справи було призначено на

Згідно ухвали суду від 22.12.2016, вказані вимоги суду відповідачем виконані не були, витребувані документи не надані. У звязку з чим, розгляд справи було відкладено на 11.01.2017 року та повторно зобовязано відповідача надати витребувані ухвалою суду від 12.12.2016.

На виконання вимог суду, відповідачем 11.01.2017 було надано відзив на позовну заяву, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців станом на 12.09.2013 та копії рішень Сумської міської ради. В той же час, вимоги суду в повному обсязі відповідачем не були виконані.

У відповідності до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно п.3.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із наступними змінами) неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами. Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи можуть тягти за собою, зокрема, такі наслідки: стягнення штрафу з винної сторони в доход Державного бюджету України (п.5 ст.83 ГПК України); винесення у встановленому порядку окремих ухвал (ст.90 ГПК України). У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК України.

Враховуючи вищезазначене, невиконання відповідачем вимог ухвал господарського суду від 12.12.2016 та від 22.12.2012 в повному обсязі, правомірно було визнано судом підставою для застосування санкцій у вигляді стягнення штрафу в дохід Державного бюджету України в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лангр, м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 11.01.2017 по справі № 920/1204/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Шевель О. В.