ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.03.2017 Справа № 920/4/17

За позовом: Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Чернігів

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Перехрестівка Роменського району Сумської області

про стягнення 53 268,79 грн.,

Суддя Джепа Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача - Шокур А.Ю. (довіреність № 04/01/14-1 від 04.01.2017)

від відповідача - ОСОБА_3 (довіреність № 445 від 16.09.2015)

при секретарі судового засідання Галашан І.В.

Суть спору: позивач у позовній заяві, поданій до господарського суду, просить стягнути з відповідача на свою користь 53268,79 грн. заборгованості за поставлені паливно-мастильні матеріали, а саме: дизельного палива та масла дизельного і гідравлічного, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Відповідач надіслав до суду заперечення на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви в частині стягнення 524047,79 грн., у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Представником позивача були подані до суду письмові заперечення від 01.03.2017 стосовно відзиву відповідача, у яких представник пояснює, що звернувся за захистом порушеного права у межах строку позовної давності, а припущення відповідача щодо цього факту є помилковими.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача підтримав заперечення, викладені у запереченнях на позов.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до накладних №№ 31, 35-а, 38 від 31.08.2011, №№ 54, 57 від 30.09.2011, № 63 від 31.10.2011, № 70 від 30.11.2011, № 38 від 31.10.2012 філією «Срібнянський райавтодор» Дочірнього підприємства «Чернігвіський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (позивачем у справі) були поставлені Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (відповідачу у справі) паливно-мастильні матеріали - дизельне пальне та масло дизельне і гідравлічне на загальну суму 53 268,79 грн.

Вищезазначена продукція отримана відповідачем на підставі довіреностей № 37 від 04.08.2011, № 49 від 01.09.2011, № 57 від 29.10.2011, № 36 від 30.11.2011, № 19 від 31.10.2012.

Факт існування вищевказаних правовідносин відображений також у акті № 1 звірки взаємних розрахунків станом на 01.12.2014 між сторонами у справі, який підтверджує існування правовідносини з поставки товарів. Так, із даного акту звірки вбачається, що станом на 01.12.2014 відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем у сумі 53 268,79 грн.

У зв'язку з неоплатою відповідачем заборгованості у добровільному порядку 26.09.2016 позивач направив йому лист-вимогу № 015-11/826 про сплату заборгованості у вказаному розмірі, однак відповідач у встановленому законом порядку суму заборгованості не сплатив, що призвело до порушення прав позивача та змусило останнього звернутись до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а

кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно приписів ст. 526 вказаного Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно

до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 639 вказаного Кодексу, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За умовами ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не передбачено законом. Правочин, щодо якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що сторони угоду на постачання паливно-мастильних матеріалів оформили шляхом вчинення конклюдентних дій, а саме - в силу загальних приписів цивільного законодавства замість відповіді про прийняття пропозиції укласти договір контрагент може вчинити дії по виконанню зазначених в пропозиції (оферті) умов договору, зокрема, прийняти товар, сплатити відповідні суми тощо. Вчинення таких конклюдентних дій означає згоду на укладання договору. Позивачем обов'язок щодо поставки товару виконано, оскільки претензій щодо якості чи кількості поставленого товару від відповідача на адресу позивача не надходило; а відповідач, у свою чергу, в порушення свого зобов'язання та чинного законодавства не оплатив поставлений йому товар.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Дослідивши у судовому засіданні документи, надані представником позивача на підтвердження заявлених ним вимог, суд приходить до висновку, що відповідач має невиконане зобов'язання в частині оплати вартості паливно-мастильних матеріалів, поставлених позивачем, оскільки факт існування заборгованості підтверджений належними та допустимими доказами.

При цьому, представником відповідача факт отримання від позивача товару не заперечувався, не заперечувався і факт існування заборгованості перед позивачем, однак представник відповідача наполягав на застосуванні позовної давності, оскільки позивач, на його думку, звернувся до господарського суду поза межами визначеного законодавством строку для захисту порушеного права.

Відповідно до статей 251, 252 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина ж п'ята зазначеної статті встановлює, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини з поставки паливно-мастильних матеріалів існували між сторонами у справі протягом 2011-2012 років.

Обов'язок відповідача по оплаті вказаних послуг та отриманого товару виник відповідно приписів ст. 692 ЦК України після отримання кожної партії товару.

01.12.2014 між сторонами у справі був складений акт звірки взаємних розрахунків, у якому відображено заборгованість відповідача перед позивачем станом на вказану дату у розмірі 53 268 грн. 79 коп.

За положенням частини першої статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому, у відповідності до абзаців 1, 2 пункту 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

За таких обставин суд вважає, що підписанням сторонами акту звірки розрахунків 01.12.2014 було перервано строк позовної давності, однак, при цьому суд зауважує, що, враховуючи положення цивільного законодавства, які регулюють питання застосування позовної давності, строк позовної давності для вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за накладними № 31, 35-а, 38 від 31.08.2011 сплив 31.08.2014, за накладними № 54, 57 від 30.09.2011 - 30.09.2014, за накладною № 63 від 31.10.2011 - 31.10.2014, за накладною № 70 від 30.11.2011 - 30.11.2014 відповідно.

Таким чином, акт звірки взаємних розрахунків № 1 від 01.12.2014 у частині розрахунків за накладними від 31.08.2011, від 30.09.2011, від 31.10.2011, від 30.11.2011 складений поза межами позовної давності, а відтак, позовні вимоги на загальну суму 52 404,79 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином, у межах позовної давності позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 864,00 грн. заборгованості за товар, отриманий за накладною № 38 від 31.10.2012.

Заперечення позивача стосовно того, що окрім вищезазначеного акту, між сторонами у справі були складні й інші акти взаємних розрахунків, зокрема акти, складені станом на 01.08.2013 та станом на 01.12.2014, суд до уваги не приймає, оскільки дані акти не містять даних щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем за спірними правовідносинами.

Враховуючи, що вказана сума боргу у розмірі 864,00 грн. відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів погашення боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги в сумі 864,00 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (14005, м. Чернігів, вул. Київська, 17; ) 864 грн. 00 коп. боргу, 12 грн. 96 коп. відшкожування витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.03.2017.

Суддя Ю.А.Джепа