РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017Справа №910/22717/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Міст Експрес"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л."

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Пугач К.В. - за довіреністю від 30.05.2016 року

В судовому засіданні 08 лютого 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У грудні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Міст Експрес" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." (відповідач) про стягнення 4 253,84 грн. основного боргу, 817,90 грн. пені, 376,90 грн. 3% річних, 4 073,41 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору транспортного експедирування №МСЛ-12-004218 від 03.12.2012 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/22717/16. Розгляд справи призначено на 11.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2017 року розгляд справи відкладено на 08.02.2017 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2012 року між позивачем (експедитор) та відповідачем (замовник) укладено договір транспортного експедирування № МСЛ-12-004218 (далі - договір), відповідно п.1.1. якого експедитор зобов'язується, за плату і за рахунок замовника організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів залучаючи для надання цих послуг третіх осіб.

Відповідно до п. 3.1.3. договору експедитор зобов'язується організувати перевезення та вручення вантажу одержувачу через мережу пунктів обслуговування клієнтів експедитора або на умовах адресної доставки відповідно до встановлених експедитором строків.

Відповідно до п. 3.3.6. договору замовник зобов'язується здійснювати оплату за надані послуги.

Відповідно до п. 4.1. договору замовник сплачує експедитору погоджену плату (перевізна плата) згідно тарифів, встановлених в прайс-листі експедитора, який діє на момент передачі вантажу до перевезення, якщо про інше не буде домовлено сторонами.

Відповідно до п.4.4. договору оплата проводиться замовником шляхом переказу коштів на поточний рахунок експедитора відповідно до виставленого експедитором рахунку та акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за допомогою засобів факсимільного або електронного зв'язку протягом 3-х банківських днів з дня отримання їх замовником вищезазначеним способом. сторони визначають, що дата зазначена у рахунку та акті здачі-приймання робіт (надання послуг) вважається датою отримання замовником даних документів факсимільним або електронним зв'язком.

Відповідно до п. 4.5. договору експедитор власними силами забезпечує передачу замовнику оригіналів документів на перевезення: рахунків-фактур. актів здавання-передачі робіт (надання послуг) не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. При отриманні вищезазначених документів уповноважений представник замовника зобов'язується підписатись на супровідному документі та повернути його представнику експедитора. Підпис представника замовника на супровідному документі засвідчує факт отримання оригіналів документів по даному перевезенню.

Відповідно до п.5.3.1 договору у випадку прострочення платежу за надані послуги, замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Договір набуває чинності з дати його укладення і діє до 31 грудня 2012 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 8.1. договору).

Позивач звернувся до відповідача з претензією №7 від 20.10.2016 року про сплату 4 761,18 грн. заборгованості за договором транспортного експедирування №МСЛ-12-004218 від 03.12.2012 року.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов'язань за договором транспортного експедирування №МСЛ-12-004218 від 03.12.2012 року щодо своєчасної оплати наданих послуг за актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №2 від 30.11.2013 року, у зв'язку з чим просить стягнути з останнього 4 253,84 грн. основного боргу, 817,90 грн. пені, 376,90 грн. 3% річних, 4 073,41 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує з підстав того, що матеріали справи не містять належних доказів надання позивачем послуг за договором транспортного експедирування №МСЛ-12-004218 від 03.12.2012 року, а також у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Міст Експрес" було надано послуги за договором пов'язані з перевезенням вантажу на загальну суму 4 253,84 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №2 від 30.11.2013 року.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України N 88 від 24.05.95 року, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п. 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо неможливо, безпосередньо після її завершення.

У п.п. 2.4, 2.5 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Судом встановлено, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №2 від 30.11.2013 року, на який позивач посилається як на підставу виникнення обов'язку у відповідача щодо здійснення розрахунків за надані послуги, від замовника підписаний ОСОБА_2 та містить відтиск печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпік Трейдінг», яке не є стороною договору транспортного експедирування №МСЛ-12-004218 від 03.12.2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №2 від 30.11.2013 року на суму 4 253,84 грн. не приймається судом в якості належного доказу надання позивачем та прийняття відповідачем послуг по перевезенню вантажу на суму 4 253,84 грн., оскільки наведений акт підписаний лише з боку позивача, тож, за відсутності підпису уповноваженої особи відповідача на акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2 від 30.11.2013 року відсутні підстави стверджувати, що вказані в цьому акті послуги по перевезенню вантажів на суму 4 253,84 грн. були надані відповідачу та прийняті ним.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, враховуючи, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2 від 30.11.2013 року на суму 4 253,84 грн. від замовника підписаний представником та скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпік Трейдінг», а не відповідачем, який в свою чергу заперечує факт надання послуг за зазначеним актом, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів допущення відповідачем порушень зобов'язань за договором транспортного експедирування №МСЛ-12-004218 від 03.12.2012 року, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 4 253,84 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З урахуванням того, що судом не встановлено порушення відповідачем зобов'язання зі сплати 4 253,84 грн. основного боргу за договором транспортного експедирування №МСЛ-12-004218 від 03.12.2012 року, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з останнього 817,90 грн. пені, 376,90 грн. 3% річних, 4 073,41 грн. інфляційних втрат відсутні.

Що ж до заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи наведені вище приписи, а також те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Міст Експрес" судом визнані необґрунтованими, заява відповідача про застосування строків позовної давності, викладена у відзиві на позовну заяву, задоволенню не підлягає.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію рішення направити позивачу у справі №910/22717/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.02.2017 року.

СуддяЮ.В. Цюкало