ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2017 р. Справа № 925/1414/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Ткаченку А.О., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача - не зявились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення 102 787 грн. 51 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 звернувся в господарський суд з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору № 25.06 від 25.06.2015 року, 51 450 грн. попередньої оплати, 47 025 грн. 30 коп. штрафу, 4 312 грн. 21 коп. інфляційних втрат та відшкодування судових витрат.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, проти позову не заперечував, явку своїх представників в засідання суду без поважних причин не забезпечив, хоч про місце, дату і час судового засідання був повідомлений належним чином за правилами, передбаченими розділом 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20 лютого 2013 року № 28.

В засіданні суду позивач позовні вимоги підтримав і просив задовольнити в повному обсязі з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві.

Наявні у справі матеріали суд вважає достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, тому, з урахуванням вимог ст.ст. 69, 75, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

25.06.2015 року відповідач - суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3, як покупець, і позивач суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2, як постачальник, уклали договір № 25.06 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність покупцеві (поставити) товар (бочки пластикові) по 245,00 грн. за одиницю в кількості 250 штук за умови передплати. Покупець зобовязався прийняти оплачений товар на умовах визначених цим Договором (п. 1.1 Договору).

Згідно п.п. 2.1.2, 3.2, 4.1 Договору постачальник зобовязаний передати товар протягом 1 календарного дня з дня отримання грошових коштів за нього на його розрахунковий рахунок, покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах передоплати, товар передається постачальником покупцеві протягом 1 робочого дня з дати отримання грошових коштів за товар на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 7.2 Договору у випадку порушення строків поставки товару, постачальник зобовязується виплатити штраф у розмірі 0,2 % від вартості товару за кожен день прострочення.

На виконання умов Договору та виставленого рахунку № 11 від 26.06.2015 року (а.с. 26), позивач здійснив 100% передоплату товару (бочка пластикова в кількості 210 штук) на суму 51 450 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача (а.с. 27-29).

Однак, відповідач в порушення умов Договору, товар не поставив та суму попередньої оплати в розмірі 51 450 грн. позивачу не повернув, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість на вказану суму.

23.05.2016 року з метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію з вимогою відшкодувати вартість непоставленого товару, сплатити штраф та оплатити правову допомогу, що разом становить 87980,90 грн. Вказані вимоги були залишені відповідачем без відповіді та виконання.

Вищеназвані документи долучені до матеріалів справи в якості письмових доказів.

Отже, предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про повернення грошових коштів попередньої оплати в розмірі 51 450 грн., перерахованих відповідачу за договором № 25.06 від 25.06.2015 року. Договір є укладеним, виконаний позивачем, вимоги позивача ґрунтуються на правах і зобовязаннях сторін цього Договору.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач спірні кошти в сумі 51 450 грн. не повернув, товар на відповідну суму не поставив, розмір заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи, факт отримання коштів та їх безпідставного утримання відповідачем належними і допустимими доказами не спростовано, тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 51 450 грн. є обґрунтованою, доказаною та підлягає задоволенню.

У звязку з простроченням відповідачем строків поставки товару, позивач також заявив в позові вимогу про стягнення з відповідача 47 025 грн. 30 коп. штрафу на підставі п. 7.2 Договору за період з 02.07.2015 року по 01.10.2016 року, 4 312 грн. 21 коп. інфляційних втрат в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за період з липня 2015 року по вересень 2016 року.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, наведений в п. 7.2 Договору штраф за прострочення виконання зобовязання не відповідає визначенню, передбаченому чинним законодавством, зокрема, ст. 549 Цивільного кодексу України, яка визначає штраф як неустойку у вигляді разового платежу в розмірі відсоткового відношення до суми заборгованості, в той час, як неустойкою за кожен день прострочення грошового зобовязання визначено пеню.

Відповідна норма ст. 549 Цивільного кодексу України дає законодавче визначення неустойки (штрафу, пені) і не передбачає можливості зміни такого визначення в договорі. Умови договору не можуть змінювати змісту норми законодавства.

Таким чином, визначена договором неустойка в розмірі відсоткового відношення за кожен день прострочення виконання грошового зобовязання за своє суттю у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України фактично є пенею.

Враховуючи норму ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідний п. 7.2 Договору слід розуміти як стягнення пені в розмірі 0,2 % від суми непоставленого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Розрахунок пені в сумі 47 025 грн. 30 коп. здійснений позивачем без врахування положень зазначених ст. 232 ГК України. Згідно розрахунку, зробленого судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 19036 грн. 50 коп. пені, тому з цих підстав вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Вимогами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що умовами Договору встановлено зобов'язання відповідача поставити товар, що не є грошовим зобов'язанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 4 312 грн. 21 коп. інфляційних втрат на підставі ст.625 Цивільного кодексу України є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, відповідач безпідставно явку своїх представників в засідання суду не забезпечив, причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи, продовження строку вирішення спору клопотань не заявляв, витребувані судом документи не подав, внаслідок чого судом прийнято рішення на підставі лише матеріалів, наявних у справі.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим і доказаним частково, а саме в частині вимог про стягнення 51 450 грн. попередньої оплати та 19 036 грн. 50 коп. пені, і в цій частині його задовольняє, в задоволенні решти вимог відмовляє з вищезазначених підстав.

На підставі ст. 49 ГПК України відшкодування судових витрат покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам в розмірі 1025 грн. 75 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, місцезнаходження: 19000, Черкаська обл., м. Канів, вул. Вишнева, буд. 40, на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2, місцезнаходження: 63520, Харківська обл., Чугуївський район, смт. Введенка, вул. Кірова, буд. 161 - 51 450 грн. попередньої оплати, 19 036 грн. 50 коп. пені та 1025 грн. 75 коп. судових витрат.

В задоволені решти вимог в частині стягнення 27 988 грн. 80 коп. пені, 4 312 грн. 21 коп. інфляційних втрат, 470 грн. 07 коп. судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 24.02.2017 року.

Суддя В.М. Грачов