ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017р. Справа№ 914/3229/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань Кохановській Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2, м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", м.Миколаїв Львівської області

про припинення акціонерного товариства.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2; ОСОБА_3 - представник (довіреність №72 від 10.08.2016р.);

від відповідача Чебачова Ю.О. - представник (довіреність №000372 від 30.12.2016р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали.

За клопотанням представника ПАТ «Миколаївцемент» (вх.№2067/17 від 19.01.2017р.) здійснюється технічна фіксація судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов подано ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" про припинення акціонерного товариства.

Ухвалою суду від 23.12.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 16.01.2017р.

Для надання сторонам можливості подати додаткові докази та обґрунтування своїх вимог та заперечень в судовому засіданні 16.01.2017р. та 06.02.2017р. оголошувались перерви до 06.02.2017р. та до 22.02.2017р.

В процесі розгляду справи позивач із заявою б/н від 16.01.2017р. (вх. №1446/17 від 16.01.2017р.) та заявою б/н від 16.01.2017р. (вх. №1393/17 від 16.01.2017р.) долучив до матеріалів справи ряд доказів в обґрунтування заявленого ним позову.

Відповідачем 16.01.2017р. подано клопотання вих. №000393 від 16.01.2017р. (вх. №1591/17 від 16.01.2017р.) про припинення провадження у справі, в якому зазначається, що спір який виник між сторонами в розумінні п.4 ч.1 ст.12 ГПК України не є корпоративним та не підлягає розгляду в господарських судах, а відтак провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п.1ч.1 ст.80 ГПК України.

Натомість позивач у своїх запереченнях (вх.№4661/17 від 06.02.2017р.) проти припинення провадження у справі, спростував твердження відповідача та зазначив, що ОСОБА_2 є акціонером Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", спір виник з приводу припинення Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" у зв'язку із небажанням відповідача виконати вимоги ч.3 ст.155 Цивільного кодексу України. Враховуючи наведене даний спір є корпоративним і підвідомчий господарським судам в силу п.4 ст.12 ГПК України.

06.02.2017р. відповідач в судовому засіданні подав відзив на позов (вх. №7344/17 від 22.02.2017р.), в якому останній зазначає, що вартість чистих активів Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" є від'ємним, тобто меншим від розміру статутного капіталу і дійсно порушує положення ст. 155 Цивільного кодексу України, однак така ситуація виникла внаслідок наявності довгострокових валютних зобов'язань та коливання курсу гривні. Відповідно до аудиторських висновків за вказані позивачем роки, які є в загальному доступі, Публічне акціонерне товариство "Миколаївцемент" є платоспроможним суб'єктом господарювання та вчасно виконує взяті на себе зобов'язання. Жодного економічного ефекту від припинення товариства, на думку відповідача, позивач не отримає, крім того, у випадку ліквідації Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" будуть порушені права інших акціонерів - власників простих акцій, що суперечить положенням ст.ст.13,16 Цивільного кодексу України.

Відповідач зазначає, що підстави ліквідації юридичної особи чітко встановлені ч.1 ст.110 ЦК України, з аналізу якої вбачається, що ліквідація товариства можлива в добровільному порядку за рішенням учасників та в примусовому порядку за рішенням суду. При цьому ліквідація за позовом учасника (акціонера) можлива лише через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути. В інших випадках ліквідація може відбутися за рішенням суду, винесеним за результатом судового розгляду позову органу державної влади, однак такий спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в адміністративних судах України в силу п.5 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України. А відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В судове засідання 22.02.2017р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, що викладені ним у позовній заяві. Також представником позивача оголошено подані через канцелярію суду заперечення б/н від 22.02.2017р.(вх. №7166/17 від 22.02.2017р.) проти відзиву на позов, в яких він зазначає що відповідачем у відзиві визнано, що згідно фінансової звітності (починаючи з 2014р.) вартість чистих активів ПАТ «Миколаївцемент» має від'ємне значення і є меншим за розмір статутного капіталу, що унеможливлює реалізацію позивачем права на отримання дивідендів.

В судове засідання 22.02.2017р. представник відповідача з'явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов вих.№000442 від 06.02.2017р. (в подальшому зареєстрований канцелярією суду за вх..№ 7344/17 від 22.02.2017р.), подав додаткові пояснення вих.№000462 від 22.02.2017р.(вх. №7345/17 від 22.02.2017р.), в яких зазначає, що вимога про ліквідацію юридичної особи на підставах п.2 ч.1 ст.110 Цивільного кодексу України, може бути пред'явлена до суду органом, що здійснює державну реєстрацію, а також учасником юридичної особи лише у випадках, встановлених законом. А згідно з приписами ч.3 ст.155 Цивільного кодексу України, якщо після закінчення другого та кожного наступного фінансового року вартість чистих активів акціонерного товариства виявиться меншою від статутного капіталу, товариство зобов'язане оголосити про зменшення статутного капіталу та зареєструвати відповідні зміни до статуту у встановленому порядку. Якщо ж вартість чистих активів стає меншою від мінімального розміру статутного капіталу, встановленого законом, товариство підлягає ліквідації. Ст.ст. 157, ч.4 ст. 145, ч.2 ст.159, ст.157 ЦК України передбачено, що зменшення статутного капіталу товариства здійснюється безпосередньо за рішенням загальних зборів товариства.

Аналізуючи наведені норми відповідач зазначає, що ліквідація товариства у випадках, передбачених ч.4 ст.145, ч.2 ст.159, ст.157 Цивільного кодексу України здійснюється на підставі рішення вищого органу товариства, а не в примусовому порядку на підставі рішення суду і прийняття судом рішення про припинення юридичної особи шляхом її ліквідації на підставі ч.3 ст.155 ЦК України законодавством не передбачено.

Також відповідач звернув увагу суду, що від'ємний показник розміру чистих активів Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» виник у зв'язку з фінансовою кризою та падінням валютного курсу, що у свою чергу зумовило суттєве збільшення суми зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" і вплинуло на підрахунок розміру чистих активів. Невідповідність розміру чистих активів положенню законодавства жодним чином не пов'язана та не є наслідком неналежного корпоративного управління Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент". Відповідач належним чином виконує всі взяті на себе зобов'язання та є платоспроможним суб'єктом господарювання.

Відтак, з врахуванням викладеного представник відповідача просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про припинення акціонерного товариства.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, господарський суд,-

встановив:

ОСОБА_2 є акціонером Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» з 2013 року, власник іменних простих акцій у бездокументарній формі в кількості 420 000 штук, що становить 0,2682 % у статутному капіталі товариства.

Позивач стверджує, що за наслідками роботи у 2013р. відповідачем отримано прибуток в розмірі 183,8 млн. грн., а власний капітал складав 217,8 млн. грн. Тобто балансова вартість акцій перевищувала номінальну у 5 разів, що підтверджується показниками балансу Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" за 2014 рік.

Однак, з приходом нового мажоритарного власника, з 2014р. фінансові показники відповідача значно погіршились, товариство отримало збитки в сумі більш як 200,0 млн. грн., в результаті чого нерозподілений прибуток перетворився у збитки в розмірі 104,9 млн. грн., а власний капітал став від'ємним і становив -70,9 млн. грн.

Позивач звертає увагу суду на те, що з балансу відповідача на 31.12.2015р. вбачається, що збитки Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" збільшились на 220,0 млн. грн.. і на кінець 2015р. становлять 331,0 грн., а негативне значення власного капіталу збільшилось до -294,1 млн. грн.

Як зазначає позивач, вищевказане порушує його права, як акціонера, оскільки у зв"язку з негативним фінансовим станом відповідача, знецінюються акції належні позивачу.

Оскільки позивач зацікавлений в припиненні подальшого нарощування збитків та знецінення акцій товариства однак, як міноритарний акціонер, безпосередньої можливості впливати на прийняття рішень щодо господарської діяльності він не має, з метою припинення порушення його прав як акціонера, звернувся до уповноважених органів товариства з пропозицією провести збори акціонерів на яких прийняти рішення про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент". Проте така пропозиція рішенням Наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" від 24.11.2016р., була відхилена, що і стало причиною звернення до господарського суду з даним позовом.

Посилаючись на положення ст.ст.8,55 Конституції України, ч.3 ст.155 ЦК України, ч.1 ст.88 Закону України "Про акціонерні товариства", ч.12 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань", позивач просить суд постановити рішення про припинення Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" ().

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Згідно ч.1 ст.167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Вищим господарським судом України у п.1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4 із змінами та доповненнями роз"яснено, що спори за позовами учасників юридичної особи про визнання недійсними установчих документів або їх частин, змін до них належать до корпоративних спорів, оскільки установчі документи юридичної особи затверджуються під час її створення, подаються для державної реєстрації та в подальшому регулюють відносини щодо управління нею. Корпоративними також є спори про ліквідацію юридичної особи чи скасування її державної реєстрації за позовами учасників (засновників, акціонерів, членів) до цієї юридичної особи.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є акціонером Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", якому належить 420 000 штук іменних простих акцій у бездокументарній формі, що становить 0,2682 % у статутному капіталі товариства та підтверджується наявною в матеріалах справи обмеженої випискою про стан рахунку в цінних паперах вих. №1001/1 від 10.01.2017р., позов поданий до юридичної особи - Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", предметом позову є припинення акціонерного товариства, відтак вказаний позов підвідомчий господарським судам.

Отже подане представником відповідача клопотання вих. №000393 від 16.01.2017р. (вх.№1591/17 від 16.01.2017р.) про припинення провадження у справі у зв"язку з непідвідомчістю даного спору господарському суду, до задоволення не підлягає.

Згідно ч.1 ст.152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

В обгрнутування позовних вимог позивач посилається на положення ч.3 ст.155 ЦК України.

Так, згідно ч.3 ст.155 ЦК України якщо після закінчення другого та кожного наступного фінансового року вартість чистих активів акціонерного товариства виявиться меншою від статутного капіталу, товариство зобов'язане оголосити про зменшення свого статутного капіталу та зареєструвати відповідні зміни до статуту у встановленому порядку. Якщо вартість чистих активів товариства стає меншою від мінімального розміру статутного капіталу, встановленого законом, товариство підлягає ліквідації.

Пунктом 6.13 Статуту ПАТ «Миколаївцемент» встановлено, що якщо після закінчення фінансового року вартість чистих активів Товариства виявиться меншою від Статутного капіталу, Товариство зобов"язане оголосити про зменшення свого Статутного капіталу та зареєструвати відповідні зміни до Статуту у встановленому порядку. Якщо вартість чистих активів товариства стає меншою від мінімального розміру Статутного капіталу, встановленого законом, Товариство підлягає ліквідації.

Згідно п.10.1 Статуту ПАТ «Миколаївцемент» вищим органом Товариства є Загальні збори.

Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про акціонерні товариства» добровільна ліквідація акціонерного товариства здійснюється за рішенням загальних зборів, у тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який товариство створювалося, або після досягнення мети, з якою воно створювалося, у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Інші підстави та порядок ліквідації товариства визначаються законодавством.

Підстави ліквідації юридичної особи встановлені ч.1 ст.110 ЦК України, відповідно до якої юридична особа ліквідується:

1) за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами;

2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади;

3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

Порядок припинення діяльності відповідача визначений статтею 16 Статуту товариства.

Так, зокрема, згідно п.16.4 Статуту відповідача, товариство ліквідується за рішенням Загальних зборів; на підставі рішення суду за поданням органів, що контролюють діяльність Товариства, у разі систематичного або грубого порушення ним законодавства; на підставі рішення господарського суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України про банкрутство; в інших випадках, встановлених чинним законодавством України.

Тобто ліквідація акціонерного товариства може відбутися в добровільному порядку за рішенням учасників та в примусовому порядку за рішенням суду.

При цьому ліквідація за позовом учасника (акціонера) можлива лише через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути. В інших випадках, встановлених законом ліквідація може відбутися за рішенням суду, винесеним за результатом судового розгляду позову органу державної влади.

Отже, законодавство не надає право акціонерам звертатись із позовом щодо примусової ліквідації товариства на підставі частини 3 статті 155 ЦК України. Така ліквідація, теоретично, може здійснюватись лише у добровільному порядку самим товариством (тобто, шляхом прийняття рішення відповідного компетентного органу управління).

Вказане також підтверджується положеннями ст.159 ЦК України, відповідно до якої прийняття рішення про ліквідацію товариства є виключною компетенцію загальних зборів акціонерів товариства.

Як вже зазначалось, вимога про ліквідацію юридичної особи на підставах, зазначених у пункті 2 частини першої ст.110 ЦК України, може бути пред'явлена до суду органом, що здійснює державну реєстрацію, а також учасником юридичної особи лише у випадках встановлених законом.

Статтею 157 ЦК України передбачено порядок зменшення статутного капіталу акціонерного товариства, згідно якого зменшення статутного капіталу здійснюється безпосередньо за рішенням загальних зборів акціонерів.

Пунктом 4 частини 2 ст.159 ЦК України вирішення питання про ліквідацію товариства також віднесено до виключеної компетенції загальних зборів.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми ліквідація товариства у цих випадках, згідно ч.2 ст.159, ст.157 ЦК України здійснюється на підставі рішення вищого органу товариства, а не в примусовому порядку на підставі рішення суду.

Як видно з фінансової інформації ПАТ «Миколаївцемент», починаючи з 2014 року вартість чистих активів, визначена згідно з Методичними рекомендаціями НКЦПФР щодо визначення вартості чистих активів акціонерних товариств від 17.11.2004 р. № 485, має від'ємне значення, тобто, є меншим від розміру статутного капіталу ПАТ «Миколаївцемент». Вказане положення дійсно порушує положення статті 155 ЦК.

Така ситуація виникла внаслідок наявності у Товариства довгострокових валютних зобов'язань та коливання курсу гривні. Відповідно до аудиторських висновків за відповідні роки, що містяться в загальному доступі, ПАТ «Миколаївцемент», є платоспроможним суб'єктом господарювання та вчасно виконує взяті на себе зобов'язання.

Так, у наданому представником відповідача Аудиторському висновку (звіту незалежних аудиторів) щодо фінансової звітності ПАТ "Миколаївцемент" за рік, що закінчився 31 грудня 2015року, складеному 12 квітня 2016 року, вказано, що проведений аудит має обгрунтовану підставу для висловлення думки щодо здатності товариства безперервно продовжувати діяльність та його платоспроможність в наступних періодах, згідно з вимогами МСА 570 "Безперервність".

Представник ПАТ «Миколаївцемент» просив суд звернути увагу на те, що:

1. Від'ємний показник розміру чистих активів ПАТ «Миколаївцемент» виник у зв'язку з фінансовою кризою та падінням валютного курсу. Зміна валютного курсу зумовила суттєве збільшення суми зобов'язань ПАТ «Миколаївцемент», що в кінцевому результаті вплинуло на підрахунок розміру чистих активів. Зазначене підтверджується фінансовою звітністю ПАТ «Миколаївцемент» та примітками до неї.

2. Невідповідність розміру чистих активів положенню законодавства жодним чином не пов'язана та не є наслідком неналежного корпоративного управління ПАТ «Миколаївцемент» чи не отримання виручки від реалізованої продукції.

3. ПАТ «Миколаївцемент» належним чином виконує всі взяті на себе зобов'язання та є платоспроможним суб'єктом господарювання.

Позивач вважає, що позову про припинення акціонерного товариства захистить його права, а саме належні йому акції від знецінення.

Проте така позиція позивача не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки у випадку ліквідації, ПАТ «Миколаївцемент» буде змушене достроково погасити взяті на себе зобов'язання, а розподіл майна між акціонерами - власниками акцій товариства буде задовольнятись в останню чергу, після задоволення усіх вимог кредиторів.

Крім цього у випадку ліквідації товариства будуть порушені права інших акціонерів - власників простих акцій.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Розподіл обов'язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Враховуючи, що законодавство не надає право акціонерам звертатись із позовом щодо примусової ліквідації товариства на підставі ч.3 ст. 155 ЦК України, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір відповідно до положень ст.49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85, 87 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 27.02.2017р.

Суддя Сухович Ю.О.