ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. Справа № 914/2850/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Орищин Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України, м. Київ, №01-05/781/16 від 21.02.2017 року

на ухвалу господарського суду Львівської області від 23.01.2017 року

у справі №914/2850/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго, м. Стебник

про: стягнення заборгованості в розмірі 651095, 56 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2-представник на підставі довіреності №14-10 від 14.01.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_3-представник на підставі довіреності б/н від 05.01.2017 року;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду Львівської області від 23.01.2017 року припинено провадження у справі №914/2850/16 (суддя Синчук М.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України, до відповідача Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго, про стягнення заборгованості в розмірі 651 095, 56 грн.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Львівської області від 23.01.2017 року у справі №914/2850/16, позивач Публічне акціонерне товариство Національна компанія Нафтогаз України, подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», матеріального права, ст. ст. 598-599 ЦК України, та процесуального права ст. 4, 43 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи. Виходячи з аналізу положень ст.1-3 Закону, учасниками процедури врегулюванні заборгованості (що включає у себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Оскільки на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований Кабінетом Міністрів України, а відтак відповідач не включений до реєстру, списання заборгованості є неправомірним, а припинення провадження у даній справі, на думку апелянта, незаконним.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 23.01.2017 р. у справі № 914/2850/16 та задовольнити позов.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2017 року, справу №914/2850/16 розподілили головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: суддям Желіку М.Б. та Орищин Г.В..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 р., поновлено пропущений строк на оскарження ухвали в апеляційному порядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 27.02.2017 року.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 27.02.2017 року зявився представник апелянта, подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, ухвалу господарського суду Львівської області від 23.01.2017 року вважає законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, 15.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем, та відповідачем - Підприємством теплових мереж Стебниктеплокомуненерго, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу №2206/15-БО-21, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до пункту 2.1. договору продавець передає покупцю в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 1419,5 тисяч куб.м. в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором. У розділі 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. У відповідності до пункту 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Позивач на виконання умов Договору протягом січня грудень 2015р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 4601496,67 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі природного газу. Вказані акти підписані сторонами без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, акти підписані представником відповідача та скріплені відтиском його печатки.

У відповідності до ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У розділі 5 договору сторони узгодили ціни на газ. В подальшому, між сторонами було укладено численні додаткові угоди, якими сторони змінювали ціну газу. У пункті 5.5. договору сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу. Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач поставлений у спірний період природний газ оплатив із порушенням термінів визначених у пункті 6.1. договору.

Відповідно до пункту 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років. Відповідач розрахувався за поставлений природний газ у повному обсязі, але з порушенням встановленого договором строку, в зв'язку з чим, за прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 7.2. договору, позивач нарахував відповідачу 295256,08 грн - втрат від інфляційних процесів з 15 лютого 2015 р. по 30 листопада 2015 р., 20793,24 грн 3 % річних за період з 15 лютого 2015 р по 17 лютого 2016 р. та 335046,24 грн пені за період з 15 лютого 2015 р по 17 лютого 2016 р.

Суд першої інстанції підставно визначив, що причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором у частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ у 2015р.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Згідно статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Оскільки відповідач є теплопостачальним підприємством, на нього розповсюджується дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Отже, зазначений закон поширюється на спірні відносини. Факт включення відповідного субєкта до реєстру стосується порядку застосування положень закону конкретним субєктом, а не його регуляторного впливу на відповідні відносини.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість була погашена відповідачем у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". У відповідності до частини 3 статті 7 вищезазначеного Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки, станом на день набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованість за природний газ, поставлений за Договором, була відсутня, то відповідно до частини 3 статті 7 цього Закону нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягають списанню з 30.11.2016р. Додаткових умов для списання законом не вимагається.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції підставно керувався нормами зазначеного закону. Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Згідно з частиною 3 статті 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Отже, додаткові умови для списання сум неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

У даній справі предметом спору є пеня, інфляційні нарахування та 3% річних, нараховані на основну заборгованість за спожитий в період з січня по грудень 2015 року природний газ, вказана заборгованість за який була у повному обсязі погашена відповідачем 18 лютого 2016 року (останній платіж).

На момент звернення із позовом до суду у позивача було право вимагати у відповідача сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату спожитого у 2015 році природного газу, однак таке право скасовано під час провадження у справі, у зв'язку із набуттям чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Оскільки предмет спору на даний момент відсутній, то згідно з пунктом 1-1 частини 1 ст. 80 ГПК України, суд першої інстанції підставно припинив провадження у даній справі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Львівської області від 23.01.2017 р. у справі № 914/2850/16 прийнята на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України, м. Київ, №01-05/781/16 від 21.02.2017 року - залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Львівської області від 23.01.2017 р. у справі № 914/2850/16 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 03.03.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Орищин Г.В.

Суддя Желік М.Б.