РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017Справа №910/23430/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 23120,91 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Комісарова А.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків в розмірі 23120,91 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що Залізницею було здійснене перевезення вантажу за договором №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», як виконавцем, та Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», як вантажовласником. У результаті перевезення було встановлено факт нестачі вантажу у вагонах №53567160, №61296620, №62610407, №53535332, №58941121, №56493281, №62257589 та №62524335, що зафіксовано шляхом складання комерційних актів №НА001497/170/729, №НА001491/164/723, №НА0011493/166/725, №НА001496/169/728, №НА001498/171/730, №НА001492/165/724, №НА001494/167/726 та №НА001495/168/727 від 25.08.2016, у зв'язку з чим Комбінат просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 23120,91 грн.

Позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив, проте до початку розгляду справи через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстави викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що позивачем при розрахунку суми збитків невірно визначено норму природної втрати вантажу в розмірі 1%, в той час у відповідності до п.27 Правил видачі вантажів, норма природної втрати для вантажів у вологому стані складає 2%.

У зв'язку з чим, розмір фактичної недостачі вантажу є фактично меншим ніж зазначає позивач.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно зі статтею 52 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Судом встановлено, що 25.12.2015 між Публічним акціонерними товариством «Українська залізниця» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (вантажовласник) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №1970/ДФ/10017 предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

У серпні 2016 року ПрАТ «АКХЗ» на адресу позивача було відправлено залізничні вагони №53567160 масою 42360 кг., №61296620 масою 41000 кг., №62610407 масою 39350 кг., №53535332 масою 40050 кг., №58941121 масою 39800 кг., №56493281 масою 38150 кг., №62257589 масою 41150 кг. та №62524335 масою 40950 кг. з коксом доменним у вологому стані.

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи залізничною накладною №50464155 згідно з якою вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем.

Вантаж прибув на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці у справних вагонах. Після прибуття вагонів на вказану станцію було проведено переважування товару та встановлено недостачу коксу доменного у вагонах №53567160 на 1100 кг. менше ніж зазначено в документах, №61296620 на 760 кг. менше ніж зазначено в документах, №62610407 на 710 кг. менше ніж зазначено в документах, №53535332 на 850 кг. менше ніж зазначено в документах, №58941121 на 880 кг. менше ніж зазначено в документах, №56493281 на 1450 кг. менше ніж зазначено в документах, №62257589 на 1250 кг. менше ніж зазначено в документах та №62524335 на 1190 кг. менше ніж зазначено в документах. Вантаж у вагонах розміщений вище рівня бортів на 30 см, поверхня вантажу маркована вапняним розчином по всій довжині вагонів, місцями є виїмки, маркування в місцях виїмок відсутнє.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі комерційними актами №НА001497/170/729, №НА001491/164/723, №НА0011493/166/725, №НА001496/169/728, №НА001498/171/730, №НА001492/165/724, №НА001494/167/726 та №НА001495/168/727 від 25.08.2016.

Судом встановлено, що комерційні акти №НА001497/170/729, №НА001491/164/723, №НА0011493/166/725, №НА001496/169/728, №НА001498/171/730, №НА001492/165/724, №НА001494/167/726 та №НА001495/168/727 від 25.08.2016 складені у відповідності з Правилами складання таких актів.

Спір виник внаслідок порушення відповідачем правил перевезення вантажу, що призвело до фіксування вказаного порушення із складанням комерційних актів від 25.08.2016 та виникненням у відповідача перед позивачем обов'язку відшкодувати завдані йому збитки.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що в разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до частини 1 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Частина 1 статті 314 Господарського кодексу України передбачає, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до частини 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України).

Згідно з п.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За статтею 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (стаття 114 Статуту).

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Отримувачем вантажу за накладною №50464155 є Комбінат, який в свою чергу наділений правом на пред'явлення претензій та позову.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час не спростований. Відтак, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача збитків.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем при розрахунку суми збитків невірно визначено норму природної втрати в розмірі 1%, оскільки п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, норма природної втрати для вантажів у вологому стані складає 2%.

Здійснивши власний перерахунок шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу у вагонах №53567160, №61296620, №62610407, №53535332, №58941121, №56493281, №62257589 та №62524335, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача збитків в розмірі 10897,13 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) 10897 (десять тисяч вісімсот дев'яносто сім) грн. 13 коп. збитків та витрати по сплаті судового збору в сумі 649 (шістсот сорок дев'ять) грн. 47 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 07.03.2017

Суддя Я.В. Маринченко