КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2017 р. Справа№ 5002-34/3215-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Іванову О.О.

за участі представників сторін:

від позивача: Клименкова Я.О. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

від Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: Годинчук С.О. - за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Київської області від 26.10.2016 за скаргою Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Крименерго" на дії відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 5002-34/3215-2012 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Крименерго"

до Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Керчі"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.10.2016 у справі № 5002-34/3215-2012 скаргу ПАТ "ДТЕК Крименерго" на дії Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження №52047197 від 29.08.2016 року задоволено, визнано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження №52047197 від 29.08.2016 року незаконною.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 26.10.2016 у справі № 5002-34/3215-2012, у задоволенні скарги відмовити. Також, скаржник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Гаврилюка О.М., Власова Ю.Л. поновлено Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Київської області від 26.10.2016 у справі № 5002-34/3215-2012 до провадження, розгляд справи № 5002-34/3215-2012 призначено на 12.01.2017.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-53/99/17 від 12.01.2017 у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю.Л., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 5002-34/3215-2012.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.01.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Гаврилюка О.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 прийнято справу № 5002-34/3215-2012 за апеляційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Київської області від 26.10.2016 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Гаврилюк О.М., Тищенко А.І., розгляд справи № 5002-34/3215-2012 призначено на 25.01.2017.

12.01.2017 до канцелярії суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та оскаржувану ухвалу залишити без змін.

В судове засідання 25.01.2017 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, явка якого в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

В судовому засіданні 25.01.2017 представник Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників скаржника та позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

19.11.2012 господарським судом Автономної Республіки Крим було винесено рішення у справі № 5002-34/3215-2012 про стягнення з Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Керчі» на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Крименерго» 13 391 333,24 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 502 765,72 грн. заборгованості за компенсацію перетікань реактивної електричної енергії, 56 735,64 грн. заборгованості за перевищення договірної величини споживання, 350 268,20 грн. пені, 132 757,75 грн. процентів, а також 64 296,31 грн. в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

На виконання вказаного рішення, 07.12.2012 господарським судом Автономної Республіки Крим видано наказ.

05.07.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є. було відкрито виконавче провадження № 38671382.

21.12.2015 року на підставі п. 9 ч. 1 ст.47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 21.12.2016.

17.08.2016 ПАТ "ДТЕК Крименерго" було повторно пред'явлено наказ господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-34/3215-2012 від 07.12.2012 року для примусового стягнення заборгованості у розмірі 14 498 156,86 грн.

Однак, 29.08.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, про що винесена відповідна постанова № 52047197.

Позивач звернувся до господарського суду Київської області зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 52047197 від 29.08.2016; визнати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження № 52047197 від 29.08.2016 незаконною; зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження по наказу господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-34/3215-2012 від 07.12.2012.

В обґрунтування заявленої скарги ПАТ "ДТЕК Крименерго" посилається на те, що державним виконавцем безпідставно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Стаття 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначає, що державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п. ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» накази господарських судів є виконавчим документом та підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 52047197 від 29.08.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу №5002-34/3215-2012 виданого 07.12.2012 господарським судом Автономної Республіки Крим. Дана постанова мотивована тим, що оскільки боржник знаходиться на території Автономної Республіки Крим у м. Сімферополі, державний виконавець фізично позбавлений можливості провести опис й арешт майна боржника та перевірити майновий стан боржника за місцем його знаходження, у зв'язку з чим наявні обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження. У вказаній постанові державний виконавець послався на ч. ч. 1, 2 ст.4, ч.5 ст.11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Колегія суддів вважає неправомірною відмову державного виконавця у відкритті виконавчого провадження та виходить з наступного.

Підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження визначені в ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у якій відсутня така підстава як знаходження боржника на тимчасової окупованій території України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 5 ст. 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Положення зазначеного Закону не передбачають, що знаходження боржника на тимчасово окупованій території є обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження та є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону

та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як зазначив Конституційний Суд України в п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи.

Отже, виходячи з викладеного, відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження в даному випадку позбавляє стягувача можливості реалізувати своє право на судовий захист.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що на день прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження або ж постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження виконавча служба не може знати, чи зможе вона виконати рішення суду або ні. Про можливість виконання або невиконання судового рішення виконавчій службі стане відомо тільки при виконанні рішення суду, тобто після відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення скарги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Крименерго" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Водночас, дійшовши правомірного висновку про задоволення скарги, суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваної ухвали лише визнав незаконною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження №52047197 від 29.08.2016 року, не зазначивши про задоволення інших вимог скарги, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала підлягає зміні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись статтями 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Київської області від 26.10.2016 у справі № 5002-34/3215-2012 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 26.10.2016 у справі № 5002-34/3215-2012 змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

"1. Скаргу ПАТ "ДТЕК Крименерго" на дії Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 52047197 від 29.08.2016.

3. Визнати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження № 52047197 від 29.08.2016 незаконною.

4. Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження по наказу господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-34/3215-2012 від 07.12.2012."

3. Матеріали справи № 5002-34/3215-2012 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді О.М. Гаврилюк

А.І. Тищенко