ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р.Справа № 915/939/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1 - не з'явився;

від ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - за довіреністю;

від ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтеркерама» - Прохорова К.В. за довіреністю;

від ТОВ «Лиман ТК» - Желяков Є.В. - директор; Маглиш М.С. - за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2016 року

по справі №915/939/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

- Приватне акціонерне товариство «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтеркерама»;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Лиман ТК»

про стягнення 67976,52грн.

Сторони та треті особи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 21.02.17р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

30.08.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_2.) звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач, ФОП ОСОБА_1.), в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у загальній сумі 67976,52грн., а також 1378грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до разового договору-заявки на перевезення вантажу №010716 від 01.07.2016р. вона замовила у ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) послугу з перевезення вантажу (ТМЦ), а саме: плитка керамічна вагою 10т., яка розташована на 8 піддонах. Дана послуга була замовлена у відповідності до укладеного позивачем (Експедитор 2) з ТОВ «Лиман ТК» (Експедитор) 01.07.2016р. договору - заявки №010716 на організацію перевезення вантажу за замовленням ПрАТ «Інтеркерама» (Замовник).

03.07.2016р. автомобіль потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого частково втрачено вантаж. Залишки вантажу іншою машиною відповідача було доставлено на адресу, вказану ПрАТ «Інтеркерама» у разовому договорі-заявці № 010716. 06.07.2016р. було розпочато прийняття вантажу, яке закінчилось 07.07.2016р. За результатами приймання складений Акт про недостачу ТМЦ від 07.07.2016р.- сума збитків складає 67976,52грн.

15.07.2016р. позивач отримала претензію №150716 від ТОВ «Лиман ТК» щодо відшкодування збитків у розмірі 67976,52грн., понесених заявником претензії внаслідок сплати ПрАТ «Інтеркерама» вартості втраченого вантажу. До претензії було додано копію претензії ПрАТ «Інтеркерама», копію акту про недостачу перевезеного вантажу та копію платіжного доручення про відшкодування вартості втраченого вантажу у повному обсязі.

Позивач 03.08.2016р. відшкодувала ТОВ «Лиман ТК» 67976,52грн., які підлягають стягненню з відповідача в порядку ст.1191 ЦК України, як особи, винної у спричиненні збитків.

З посиланням на норми ст.ст.1191, 920, 924, 312, 610, 611, 614, 623, 908, 909 ЦК України, 314 ГК України позивач просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

26.09.2016р. відповідач подав суду першої інстанції заяву про зупинення провадження у справі до вирішення справи за його цивільним позовом до ОСОБА_7 про стягнення 957564,52грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.10.2016р. залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтеркерама» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Лиман ТК».

03.11.2016р. та 08.11.2016р. ТОВ «Лиман ТК» та ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтеркерама», відповідно, подали суду першої інстанції письмові пояснення, в яких просили задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_2

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 08.11.2016р. (суддя Коваль С.М.) позов задоволено повністю - стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 67976,52грн., а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 1378грн.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми 924 ЦК України, ст.314 ГК України, правову позицію, яка викладена у постанові Верховного суду України від 23.03.2016р. по справі №6-2086цс15 та вмотивовано тим, що згідно договору №24 від 01.03.2013р. (п.2.3.2.) Експедитор (ТОВ «Лиман ТК») за допомогою Експедитора-посередника (ФОП ОСОБА_2.) забезпечив своєчасне подання вантажного транспортного засобу МАН НОМЕР_1/НОМЕР_4, який належить ОСОБА_1 Як доказ передачі вантажу відповідачу, позивачем надано договір - заявку №010716 на перевезення вантажу від 01.07.2016р., копію товаротранспортної накладної №4242 від 02.07.1016р. на загальну суму 79763,92грн.

За умовами договору-заявки №1849 відповідач зобов'язувався здійснити перевезення вантажу з вагою до 10 тон брутто транспортним засобом MAN TGA державний № НОМЕР_1 з напівпричепом марки ПП GEN TRALL НОМЕР_4 за маршрутом Закарпатьська область, м.Ужгород до Епіцентр - м. Дніпропетровськ (Днепр) вул. Байкальська, 2-Б. Під час перевезення вантажу 03.07.2016р. автомобіль потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується довідкою слідчого Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 05.07.2016р. №2922/106/7-2016, внаслідок чого частково втрачено вантаж, про що за результатами приймання товару складено Акт про недостачу від 07.07.2016р., за яким сума пошкодженого вантажу складає 67976,52грн. ТОВ «Лиман ТК» звернулось до ФОП ОСОБА_2 з претензією від 15.07.2016р. №150716, на виконання якої ФОП ОСОБА_2 відшкодовано ТОВ «Лиман ТК» вартість втраченого вантажу у розмірі 67976,52грн. Враховуючи те, що відповідачем не доведено наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу, позовні вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 67976,52грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Також суд в оскаржуваному рішенні відхилив заяву відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки розгляд справи у Свалявському районному суді Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_8 реальних збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди ніяким чином не стосується розгляду даної справи, а отже відсутні підстави для зупинення провадження, передбачені ч. 1 ст. 79 ГПК України.

Не погодившись з рішенням суду від 08.11.2016р., ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення підлягає скасуванню з наступних підстав:

- відповідачем не був поданий відзив на позов у зв'язку з відрядженням його представника. Клопотання про відкладення розгляду справи, подане відповідачем через канцелярію суду, було судом відхилене, в зв'язку з чим справа розглянута без з'ясування всіх обставин, без належного дослідження поданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог;

- у складеному Акті про нестачу (надлишки) поставки ТМЦ від 07.07.2016р. в порушення вимог Правил та договору на міжнародне перевезення вантажів Вантажоотримувачем не було залучено Перевізника чи його уповноваженого представника.

- Акт б/н від 07.07.2016 р. складений лише працівниками ТОВ «Лиман ТК», за відсутності Перевізника та представника Перевізника. Отже, зазначений акт складений з порушенням п.15.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, а тому з урахуванням п.15.3 наведених Правил є недійсним. Було складено Акт про нестачу (надлишки) поставки ТМЦ від 07.07.2016р., в той час як з змісту Акту випливають дані про його пошкодження. Однак в порушення норм ГПК України, місцевий суд на зазначені вище вимоги закону уваги не звернув, належним чином не дослідив Акт б/н від 07.07.2016р. та не надавав йому об'єктивної оцінки, що свідчить про однобічне вирішення справи;

- для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення; жодного доказу, який би встановлював вину перевізника чи розмір фактичної шкоди позивачем не надано;

- в підтвердження позовних вимог позивачем була надана до матеріалів справи копія товарно-транспортної накладної №4242 від 02.07.2016р. Однак, вказана ТТН не має посилань на укладений договір, у зв'язку з чим неможливо ідентифікувати їх належність до укладеного договору. До того ж з підписів осіб на цих накладних не вбачається ні посади, ні прізвища осіб, що їх підписали. Крім того, зроблені вручну дописки про нестачу товару на накладних не застережені підписами. Більш того, надані позивачем дорожні листи не містять жодного підпису чи печатки відповідача;

- за приписами ст.158 Статуту автомобільного транспорту лише товарно-транспортна накладна з відміткою вантажоотримувача про нестачу/втрату вантажу та акт встановленої форми, що складається в такому випадку, можуть підтверджувати обставини, які є підставою для застосування матеріально-правової відповідальності в разі втрати, пошкодження;

- доказами, якими обґрунтовується в суді розмір заподіяного замовнику збитку, завданого внаслідок пошкодження (втрати) вантажу під час перевезення можуть бути лише товарно-транспортна накладна на перевезення вантажу та акт про пошкодження (втрату) вантажу, в якому сторони перевезення дійшли згоди у визначенні суми, на яку зменшилась вартість вантажу, а у випадку, якщо сторони не дійшли такої згоди - акт(висновок)експертизи;

- при винесенні оскаржуваного рішення суд не дослідив підписаний сторонами Договір, наявні в матеріалах справи документи, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не застосував закон, який підлягає застосуванню, зокрема ст.638 ЦК України, ст.181 ГК України, в зв'язку з чим прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.12.2016р. відновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

16.01.2017р. позивач подала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

03.02.2017р. ПрАТ «ПІІ «Інтеркерама» подало Одеському апеляційному господарському суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких просило залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 07.02.2017р. допущено участь в судовому засіданні Одеського апеляційного господарського суду 21.02.2017р. о 14:00год. в режимі відеоконференції: позивача - ФОП ОСОБА_2 або її представника; представників ТОВ «Лиман ТК» та ПрАТ «ПІІ «Інтеркерама»; доручено господарському суду Дніпропетровської області забезпечити проведення відеоконференції по справі №916/939/16, розгляд якої призначено на 21.02.2017р. о 14год 00хв. в Одеському апеляційному господарському суді.

21.02.2017р. ФОП ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Одеського апеляційного господарського суду письмові пояснення по апеляційній скарзі.

В засіданні суду апеляційної інстанції 17.01.2017р. скаржник та його представник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги; в засідання 21.02.2017р. ФОП ОСОБА_1 та його представник не з'явились.

Представники позивача та третіх осіб в засіданні суду 21.02.2017р. заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.03.2016р. між Приватним акціонерним товариством «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтеркерама» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиман ТК» (Експедитор) було укладено договір №24 про транспортно-експедиторське обслуговування, відповідно до пунктів 1.1,1.2, 1.4 якого Експедитор зобов'язується за дорученням Замовника та за його рахунок організовувати перевозку вантажів Замовника у кількості та асортименті, вказаних у товарно-транспортних накладних, транспортними засобами вантажопідйомністю до 20 тон до пунктів призначення, вказаних Замовником по території України. З метою виконання своїх зобов'язань Експедитор може укладати договори від свого імені на здійснення товарно-транспортних послуг з третіми особами (Перевізниками або Виконавцями), які мають відповідні ліцензії та дозволи. Даний договір є довгостроковим, вартість кожної окремої послуги з експедиції вантажів, об'єм вантажів, строки перевезень та інші умови обумовлюються сторонами окремо в заявках на кожну послугу

01.07.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиман ТК» (Експедитор), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Експедитор 2) було укладено Договір-Заявку на перевезення вантажу №010716 (надалі - Договір №010716) (а.с.18), відповідно до п.1.1 якого Експедитор доручає, а Експедитор 2 зобов'язується організувати перевезення вантажу Замовника (Приватного акціонерного товариства «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтеркерама») та здійснювати розрахунки з транспортними організаціями та іншими третіми особами за перевезення вантажів Замовника.

Експедитор 2 зобов'язаний направити в розпорядження Експедитора автомобілі в належному технічному стані, відповідаючим вимогам, вказаним в даному Договорі-Заявці; відстежити наявність у водія належним чином оформлених документів, необхідних для перевезення вантажу; подати автомобілі під завантаження вантажу, доставити та здати вантаж вантажоотримувачу за адресою та в строки, передбачені заявкою; невідкладно проінформувати Експедитора та не приступати до перевезення без його згоди у випадку невідповідності даних про характер вантажу, маршруту перевезення, митної обробки, які вказані в заявці, фактичному стану та інструкціям вантажовідправника або вантажоотримувача. Водій зобов'язаний повідомляти Замовнику про прибуття під завантаження та відвантаження (пункти 2.1, 2.2 ,2.4, 2.7 Договору №010716).

Пунктом 4 Договору №010716 передбачена відповідальність сторін, а саме: Експедитор 2 зобов'язаний забезпечити збереження вантажу з моменту його приймання Перевізником (Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1) до моменту здачі в пункті призначення особі, уповноваженій вантажоотримувачем на приймання вантажу. Експедитор 2 несе повну матеріальну відповідальність перед Експедитором за збереження вантажу Перевізником. В разі повної або часткової втрати, пошкодження, псування, хищення та в інших випадках Експедитор 2 зобовязаний відшкодувати спричинену шкоду рівну вартості пошкодженого або втраченого вантажу Експедитору з правом наступного відшкодування за рахунок Перевізника на підставі ст.924 ЦК України. В разі запізнення під завантаження/розвантаження вантажу Експедитор 2 сплачує штраф у розмірі 50грн. за кожен час затримки завантаження/розвантаження вантажу, з наступним відшкодуванням за рахунок Перевізника.

Якщо вантаж, що перевозиться, не застрахований, то за часткове або повне псування або втрату вантажу під час перевезення, відповідальність несе перевізник, який безпосередньо здійснює доставку вантажу, в протилежному випадку, якщо на вантаж оформлений страховий поліс, компенсація втрат відшкодовує страхова компанія (п.5 Договору №010716).

Завдання на перевозку (п.8 Договору №010716):

- Експедитор - ТОВ «Лиман ТК»

- Експедиитор 2 - ФОП ОСОБА_2

- Замовник - ПАТ «Інтеркерама»

- Перевізник - ФОП ОСОБА_1

- адреса завантаження - м.Ужгород, Закарпатська область, Епіцентр, згідно ТТН

- адреса відвантаження - м.Дніпропетровськ (Дніпро), вул.Байкальська, 2-Б, згідно ТТН

- найменування вантажу - керамічна плитка згідно ТТН до 10 тон.

- марка, № а/м, № п/п, П.І.Б. водія, тел. - МАН НОМЕР_1/НОМЕР_4 ОСОБА_1 НОМЕР_2.

01.07.2016р. між ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) та ФОП ОСОБА_2 (Замовник) було укладено Договір-Заявку на перевезення вантажу, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання перевезти з м.Ужгород, Закарпатська область, Епіцентр, згідно ТТН до

м.Дніпропетровськ (Дніпро), вул.Байкальська, 2-Б, згідно ТТН керамічну плитку на піддонах до 10 тон на автомобілі МАН НОМЕР_1/НОМЕР_4; дата і час завантаження 02.07.2016р. о 09.00год; строк доставки - 04.07.2016р.

В даному договорі вказано, що Перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження прийнятого для перевезення вантажу (а.с.17).

Вантаж (плитка керамічна в асортименті, вартістю 79763,92грн) був переданий ФОП ОСОБА_1 02.02.2017р., що підтверджується товарно-транспортною накладною №4242 (надалі - ТТН) від 02.07.2016р., копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.19).

03.07.2016р., приблизно о 11.40год, на автодорозі М-06 сполученням «Київ-Чоп» 734км+19 метрів, поблизу с.Ганковиця, Свалівського району, Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення між автомобілем «AUDI А8», реєстраційний номерний знак Чешської республіки НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_7,, із вантажним автомобілем марки «MAN TGA» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки «ПП GEN TRAIL» д.р.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1. В результаті даної ДТП водій автомобіля «AUDI А8», р.н.з. Чешської республіки НОМЕР_5 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а його пасажир ОСОБА_10 помер на місці пригоди. Вантажний автомобіль марки «MAN TGA» д.р.з. НОМЕР_1 та напівпричеп марки «ПП GEN TRAIL» д.р.н.з. НОМЕР_4 отримали значні механічні пошкодження та доставлені на стоянку транспортних засобів в с.Сусково Свалявського району. По даному факту дорожньо-транспортної пригоди СУ ГУ НП в Закарпатській області відкрито кримінальне провадження №000110, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2016р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вищевказані обставини підтверджуються довідкою Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Закарпатській області від 05.07.2016р. №2922/106/7-2016, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.32).

Внаслідок вищезазначеної ДТП частково втрачено вантаж, про що за результатами приймання товару складено Акт про недостачу від 07.07.2016р. (а.с. 25-26), за яким сума пошкодженого вантажу складає 67976,52грн., про що зроблено запис в ТТН.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «ПІІ «Інтеркерама» було направлено ТОВу «Лиман ТК» претензію про відшкодування шкоди на суму 67976,52грн. (а.с.23-24)

14.07.2016р. ТОВу «Лиман ТК» сплатило ПрАТ «ПІІ «Інтеркерама» 67976,52грн., що підтверджується копією платіжного доручення №1275 від 14.07.2016р.. копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.27).

15.07.2016р. ТОВ «Лиман ТК» направило ФОП ОСОБА_2 претензію №150716, в якій вимагало відшкодування протягом 20 днів ТОВу «Лиман ТК» 67976,52грн. шкоди (а.с.21-22).

03.08.2016р. ФОП ОСОБА_2 сплатила ТОВу «Лиман ТК» 67976,52грн., що підтверджується квитанцію ПАТ «КБ Приватбанк» №0.0.594519794.1 від 03.08.2016р. (призначення платежу - відшкодування вартості пошкодженого вантажу по претензії згідно договору -заявки « 010716 від 01.07.2016р.), копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.28).

В подальшому ФОП ОСОБА_2 направила ФОП ОСОБА_1 претензію з вимогою відшкодувати їй вартість втраченого вантажу - 67976,52грн. (а.с.29-30), яка залишена відповідачем без реагування.

Звертаючись до суду з позовом ФОП ОСОБА_2 зазначила, що кошти у розмірі 67976,52грн. підлягають стягненню з ФОП ОСОБА_1, оскільки він, як перевізник, був зобов'язаний забезпечити збереження вантажу; та саме нею як Експедитором були відшкодовані вищезазначені кошти ТОВ «Лиман ТК», яке в свою чергу відшкодувало їх власнику вантажу - ПрАТ «ПІІ «Інтеркерама».

Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_2 з огляду такого.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Згідно із ст.314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату. У разі якщо вантаж, за втрату чи нестачу якого перевізник сплатив відповідне відшкодування, буде згодом знайдено, одержувач (відправник) має право вимагати видачі йому цього вантажу, повернувши одержане за його втрату чи нестачу відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний суд України у своїй постанові від 23.03.2016р. по справі №6-2086цс15 висловив наступну правову позицію: «Відповідно до статті 924 цього Кодексу перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Отже, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, спричинених непереборною силою. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, не зумовленого непереборною силою, відповідно до частини першої статті 924 ЦК України не звільняє перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.»

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В умовах Договору-Заявки від 01.07.2016р. ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) та ФОП ОСОБА_2 (Замовник) визначили, що Перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження прийнятого для перевезення вантажу (керамічну плитку на піддонах 10 тон).

Відповідачем не надано доказів, що втрата (псування) вантажу сталася внаслідок випадку, що зумовлений непереборною силою, а саме, що його вина у ДТП повністю виключається (відсутня).

Оскільки ТОВом «Лиман ТК» відшкодовано ПрАТ «ПІІ «Інтеркерама», а ФОП ОСОБА_2 відшкодовано ТОВу «Лиман ТК» збитки, заподіяні внаслідок пошкодження вантажу відповідачем, а ФОП ОСОБА_11 (відповідачем по справі) не доведено наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу, який ним перевозився на виконання умов Договору-заявки на перевезення вантажу №010716 від 01.07.2016р., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог ФОП ОСОБА_2 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 67976,52грн. та правомірно задовольнив позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 у повному обсязі.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що заява відповідача про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягала, оскільки розгляд справи у Свалявському районному суді Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_8 реальних збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди не стосується розгляду даної справи, а отже відсутні підстави для зупинення провадження передбачені ч.1 ст.79 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушення судом норм процесуального права (яке, на думку відповідача, виразилось у відхиленні його клопотання про відкладення слухання справи), оскільки матеріали справи не містять клопотань ФОП ОСОБА_1 про відкладення будь-яких судових засідань по справі (які були призначені судом першої інстанції на 27.09.2016р., 11.10.2016р., 08.11.2016р., 25.11.2016р.). Крім того, посилання ФОП ОСОБА_1 на те, що він не подав відзив на позовну заяву, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст.59 ГПК України відповідач має право (а не обов'язок) після одержання ухвали про порушення справи надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ФОП ОСОБА_2 була прийнята до провадження судом першої інстанції ухвалою від 02.09.2016р.; оскаржуване рішення по справі було прийнято судом 08.11.2016р., відповідач вчасно отримував від суду копії ухвал про призначення справи до слухання, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.57, 74, 84) проте не скористався своїм правом ані прийняти участь у судовому засіданні, ані подати відзив на позовну заяву з документами, що підтверджують його правову позицію по справі.

Посилання скаржника на те, що при складанні Акту про недостачу ТМЦ від 07.07.2016р. він не був присутній, колегія суддів вважає такими, що не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення, оскільки на зворотньому боці ТТН №4242 від 02.07.2016р. зазначені відомості про те, що вантаж ТОВу «Епіцентр» у м.Ужгород був зданий водієм-експедитором (ОСОБА_1.) та на ТТН наявне застереження (за підписом завскладу (прізвище зазначено нерозбірливо), що вантаж прийнятий з нестачею відповідно до Акту про нестачу поставки від 07.07.2016р., вартість пошкодженого вантажу (збитку) становить 67976,52грн.

Відповідно до ст.920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено обов'язок відповідача відшкодувати вартість пошкодженого вантажу (умови Договору -Заявки №010716 від 01.07.2016р.), оскільки відповідач як перевізник за умовами вищезазначеного договору несе матеріальну відповідальність за збереження прийнятого до перевезення вантажу.

ФОП ОСОБА_1 не доведено, що між ним та ФОП ОСОБА_2 укладались будь-які інші договори на перевезення вантажу, крім Договору -Заявки №010716 від 01.07.2016р., отже доведеною є та обставина, що вантаж у вигляді керамічної плитки перевозився відповідачем за ТТН №4242 від 02.07.2016р. саме на виконання умов вищезазначеного договору, оскільки відомості щодо вантажу, водія пункту відправлення та пункту призначення доставки вантажу, зазначені у договорі та накладній, є ідентичними.

Інші доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 не свідчать про неправильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати не спроможні

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області від 08.11.2016р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, відтак - залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 08.11.2016р. по справі №915/939/16 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 27.02.2017р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.