ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р.Справа № 922/242/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом 3 - я особа, яка не Регіональне Відділення Фонду державного майна по Харківській області м. Харків заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Харківський національний університет радіоелектроніки, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів та розірвання договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (дов.№02 від 04.01.17р.)

відповідача - не з'явився

3-ї особи - Атанасова Н.Г. (дов.№04/17-793 від 01.12.16р.)

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків, в якій останній просить суд :

- стягнути заборгованість з орендної плати в сумі 4124,38 грн., пеню в сумі 171,62грн. та штраф в сумі 288,71грн.

- розірвати договір оренди № 5217-Н від 12.06.2012р. укладений між РВ ФДМУ по Харківській області та ФОП ОСОБА_1(61020, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний код: НОМЕР_1).

- зобов'язати ФОП ОСОБА_1 (61020, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний код: НОМЕР_1) повернути орендоване майно (частин; вестибулю на першому поверсі чотирьохповерхового корпусу (Інв. № 70994, Літ. Д-4 пам'ятка архітектури), загальною площею 23,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2) Балансоутримувачу - Харківському національному університету радіоелектроніки () за Актом приймання-передачі.

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити їх.

Відповідач у судове засідання не з'явився, уповноваженого представника до суду не направив. Вимоги ухвали суду не виконав. Про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримує заявлені Позивачем позовні вимог.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв"язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

12 червня 2012 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (Орендар) був укладений Договір оренди № 5217-Н за умовами якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - частину вестибюлю на першому поверсі чотирьохповерхового корпусу (Інв. № 70994, Літ. Д-4, пам'ятка архітектури) (Майно), загальною площею 23,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, майно знаходиться на балансі Харківського національного університету радіоелектроніки (Ідентифікаційний номер 02071197) ( Балансоутримувач).

Вартість майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 14.12.2011 р., яка становить 139 400,00 грн.

Вищезазначене майно було передано в оренду з метою розміщення торгівельного об'єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Договір оренди був укладений на строк з 12.06.2012 року до 12.06.2013 року (п.10.1 Договору).

згідно Акту приймання - передачі орендованого майна від 12.06.2012 р. по Договору оренди № 5217-Н від 12.06.2012 р. Орендодавець передав, а Орендар прийняв орендне майно.

Відповідно до Додаткових угод №1 від 12.06.2013р., №2 від 12.06.2014р., №5 від 31.03.2016р., №7 від 24.05.2016р. Договір оренди продовжено до 12.06.2017 року.

Відповідно до Додаткової угоди №4 від 31.03.2016р. узгодженої сторонами погоджено місячну вартість оренди об'єкту в сумі 1635,39 грн..

Тобто, фактично договір продовжено до 12.06.2017р. (відповідно до Додаткової угоди №7 від 24.05.2016р. до Договору оренди №5217-Н від 12.06.2012р.), а оренда плата становить 1635,39грн. (відповідно до Додаткової угоди №4 від 31.03.2016р. до Договору оренди №5217-Н від 12.06.2012р.).

При цьому, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 Договору).

Відповідач за умовами Договору взяв на себе зобов'язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 5.3 договору).

Згідно ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", ч. 3 ст. 285 ГК України та п. 5.3 Договору орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Однак, як зазначав позивач, відповідач не виконував свої зобов'язання в частині сплати орендної плати, у зв'язку з чим за період з липня 2016 року по листопад 2016 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 4 124,38 грн.

В п. 3.7 Договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 3.8 Договору у разі, якщо на день сплати орендної плати заборгованість за пеню становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Керуючись викладеним, позивачем було нараховано відповідачу пеню у сумі 171,62 грн. та штраф у сумі 288,71 грн. за період з 12.08.2016 р. по 02.12.2016 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" регламентовано, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України визначено, що Орендодавцями щодо державного та комунального майна є зокрема Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до правої позиції викладеної в Постанові Пленуму ВГС України від 29.05.2013 р. №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", суд враховує наступне.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із зазначеною статтею ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто вони не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, і у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій;

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення господарських зобов'язань передбачено абзацом другим частини другої статті 231 ГК України;

Для учасників господарських відносин законодавством не встановлено обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи укладення договору, встановленим статтею 627 ЦК України, за змістом якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, суд, керуючись нормами діючого законодавства, перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню пені у сумі 171,62 грн. та штрафу в сумі 288,71 грн., вважав їх обґрунтованими.

Статтею 631 ЦК України та ч.7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Частиною 3 статті 291 ГК України, частиною 2 статті 651, статтею 783 ЦК України передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

Оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про розірвання договору оренди 5217-Н від 12.06.2012 р.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважав за необхідне стягнути судовий збір зі сторін пропорційно задоволеним вимогам.

У зв'язку з тим, що сплату судового збору було відстрочено, стягнення суми судового збору необхідно здійснити на користь державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди 5217-Н від 12.06.2012 р. укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, Майдан Театральний, буд. 1, ) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (61020, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний код: НОМЕР_1).

Зобов'язати Фізичну особоу - підприємця ОСОБА_1 (61020, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний код: НОМЕР_1) повернути орендоване окреме індивідуально визначене майно - частину вестибюлю на першому поверсі чотирьохповерхового корпусу (Інв. № 70994, Літ. Д-4, пам'ятка архітектури), загальною площею 23,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, майно знаходиться на балансі Харківського національного університету радіоелектроніки (Ідентифікаційний номер 02071197) за Актом приймання-передачі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61020, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, майдан Театральний, буд. 1; отримувач: УК Новобавр/мХар Новобаварс/22080200, , номер рахунку: 0008, установа банку: ГУДКСУ у Харківській області, МФО банку: 851011) заборгованість з орендної плати в сумі 4 124,38 грн., пеню в сумі 171,62 грн. та штраф у сумі 288,71 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61020, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Шевченківському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1 600,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.03.2017 р.

Суддя О.О. Присяжнюк