КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа№ 925/1107/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Доманської М.Л.

Остапенка О.М.

за участі предствників сторін:

згідно з протоколом судового засідання.

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця

ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016

у справі № 925/1107/16 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом Державної організації "Українське агентство з авторських та

суміжних прав"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 17422 грн 75 коп

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 Державна організація (далі за текстом - ДО) "Українське агентство з авторських та суміжних прав" звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної особи - підприємця (далі за текстом - ФОП) ОСОБА_2 про стягнення 17422,75 грн. заборгованості за ліцензійним договором № ОГ-15/14 від 08.05.2014, зокрема 7200,00 грн - основного боргу з виплати винагороди (роялті) за надання невиключної ліцензії на публічне виконання оприлюднених творів, що належать до репертуару позивача, під час гастрольного заходу: Рок-Хіти у виконанні симфонічного оркестру Резонанс 12.05.2014 у ПК "Дружба народів", оскільки в порушення взятих на себе зобов'язань по вказаному ліцензійному договору відповідач таку винагороду не сплатив. Також позивач просив суд, стягнути з відповідача за невиконання умов зазначеного ліцензійного договору три проценти річних в сумі 487,23 грн та інфляційні втрати в сумі 5029,33 грн у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу (далі за текстом - ЦК) України і 706,19 грн пені згідно умов договору (п. 2.7. Договору) за прострочення виконання грошового зобов'язання, крім того, позивач просив стягнути з відповідача 4000,00 грн штрафу відповідно до пункту 2.7. Договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за ліцензійним договором № ОГ-15/14 від 08.05.2014 (даді за текстом - Договір), а саме, не перерахував позивачу протягом 20 днів після проведення концерту (тобто не пізніше 01.06.2014) авторську винагороду у розмірі, визначеному в Договорі, не подав позивачу Звіт про публічне виконання творів за формою, наведеною у додатку 1 до цього Договору, та не надав відомість з деталізацією доходу (валового збору), отриманого відповідачем від продажу квитків при проведенні гастрольного заходу.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі № 925/1107/16 частково задоволено позовні вимоги, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 7200,00 - боргу, 4989,60 - грн інфляційних втрат, 487,23 грн - трьох процентів річних, 706,19 грн - пені, 3000,00 грн -штрафу, 1295,73 грн - судового збору; у решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суду виходив з того, що заявлена позивачем сума авторської винагороди (роялті), яка визначена сторонами в Договорі, становить 5 (п'ять) відсотків від суми валового збору від продажу квитків - складає 1005,00 грн, тобто мінімальну суму встановленої Договором авторської винагороди є правомірною, в свою чергу, незважаючи на вимоги суду відповідач не подав жодних доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування вимог позивача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням господарського суду першої інстанції, 30.11.2016 відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2016, для розгляду апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді - Сотніков С.В., суддів: Пантелієнка В.О. та Остапенка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 вище зазначеною колегією суддів, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 було повернуто без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

16.01.2017 ФОП ОСОБА_2 повторно звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі № 925/1107/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ДО «Українське агентство авторських та суміжних прав» до ФОП ОСОБА_2 відмовити повністю. Одночасно із скаргою, було заявлено клопотання про відновлення пропущених строків апеляційного оскарження рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що не згодний з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

В апеляційній скарзі, відповідач наголошує, що в оскаржуваному рішенні суд не спирається ані на будь-який законодавчий акт, ані на договір, в якому прописано мінімальна сума платежу в розмірі 1005 (одна тисяча п'ять грн), натомість, що розрахунок стягнення заявлений позивачем є логічним.

В підтвердження доводів скаржник також посилається на те, що при винесенні рішення від 15.11.2016 Господарський суд Черкаської області не дослідив підписаний сторонами Договір, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не застосував вимоги закону, в зв'язку з чим прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2017, для розгляду апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Доманської М.Л. та Остапенка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 поновлено ФОП ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі № 925/1107/16, прийнято до провадження апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2, розгляд якої призначено на 28.02.2017 о 14:40 в судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного господарського суду.

22.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 28.02.2017 з мотивів, викладених в апеляційній скарзі представником скаржника підтримано вимоги і доводи скарги, зазначено про її обґрунтованість.

Представниками позивача в судовому засіданні було зазначено про необґрунтованість апеляційної скарги з мотивів, що зазаначені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 28.02.2017 згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

У відповідності ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.05.2014 ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (ДО УААСП за договором, позивач у справі) та ФОП ОСОБА_2 (Користувач за договором, відповідач у справі) уклали Ліцензійний договір № ОГ-15/14 (далі за текстом - Договір), за умовами якого ДО УААСП надає Користувачеві на умовах, визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання на території оприлюднених творів, які належать до репертуару ДО УААСП, під час гастрольного заходу: Рок-Хіти у виконанні симфонічного оркестру Резонанс, який відбудеться 12.05.2014 у ПК "Дружба народів", що має 960 посадочних місць, мінімальна ціна квитка 80 грн, максимальна ціна квитка 220 грн, а Користувач зобов'язується виплачувати ДО УААСП авторську винагороду (роялті) згідно з умовами даного договору та Закону.

Відповідно до умов пункту 2.4. Договору сума авторської винагороди (роялті) визначена сторонами, становить 5 (п'ять) відсотків від суми валового збору від продажу квитків, але не менше ніж 1005,00 коп.

Відповідно до пункту 2.5. Договору, використовуючи твори з репертуару позивача, відповідач зобов'язався вести точний облік творів, їх авторів та виконавців і не пізніше 20-ти днів після проведення гастрольного заходу, у якому здійснювалось публічне виконання творів:

2.5.1. перерахувати на поточний рахунок позивача авторську винагороду у розмірі, визначеному в п. 2.4. Договору;

2.5.2. надати позивачу безпосередньо або через представника Звіт про публічне виконання творів за формою, наведеною у додатку 1 до даного Договору та в електронному вигляді за вказаними в цьому пункті адресами;

2.5.3. надати позивачу безпосередньо або через представника відомість з деталізацією доходу (валового збору), отриманого відповідачем від продажу квитків при проведенні гастрольного заходу.

Пунктами 2.7., 2.8. Договору передбачено, що у разі невиконання Користувачем п. 2.5.2., 2.5.3., 3.2., 5.1. даного договору, Користувач зобов'язаний сплатити ДО УААСП штраф у розмірі 1000 грн за кожне порушення кожного пункту. У разі невиконання Користувачем п. 2.5.1. даного договору Користувач зобов'язаний сплатити ДО УААСП пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиплаченої авторської винагороди за кожен день затримки.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що при укладенні договору Користувач надає ДО УААСП безпосередньо або через Представника завірені копії: виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; довідки про взяття на податковий облік платника податку; документів, які підтверджують право підпису особою фінансових документів.

В пункті 5.1 Договору вказано, що відповідно до частини 4 статті 47 Закону Користувач зобов'язується надавати належним чином уповноваженим представникам ДО УААСП всі документи, пов'язані з розрахунком сум авторської винагороди (роялті) відповідно до умов даного договору для огляду їх на місці знаходження Користувача та/або направити поштою завірені належним чином копії таких документів, а також точний перелік використаних Користувачем творів.

Відповідно до п. 6.1. Договору він вступив в дію з моменту підписання його сторонами, тобто 08.05.2014, та діє до повного виконання Користувачем своїх зобов'язань, що виникли під час дії даного Договору.

В пунктах 9.8., 9.9. Договору вказано, що сторони домовились про те, що репертуар до УААСП має електронну форму і Користувач визнає таку форму репертуару ДО УААСП прирівняною до письмової форми. В підтвердження того, що Користувач до моменту підписання даного договору ознайомився з репертуаром ДО УААСП, в підтвердження того, що сторони розуміють визначення всіх термінів, які містяться в даному договорі, юридичні наслідки виконання умов даного договору, в підтвердження того, що даний договір містить всі істотні умови, про які сторони мали намір домовитись, сторони поставили нижче свої підписи та печатки.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 Цивільного Кодексу (далі за текстом - ЦК) України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як визначено ст. 1109 ЦК України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними. Права на використання об'єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату. У разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України. Якщо в ліцензійному договорі про видання або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору. Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

Станом на час розгляду даної справи по суті, Ліцензійний договір № ОГ-15/14 від 08.05.2014 є укладеним його сторонами та чиним, не оспорювався жодною із сторін у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, на уточнюючі запитання колегії суддів, відповідач надав пояснення, відносно того, що позивач належним чином виконав зобов`язання за Договором. А саме, останній надав відповідачу електронну форму репертуару до УААСП з яким ФОП ОСОБА_2 був ознайомлений до моменту підписання Договору.

Колегією суду визнаються неспроможним посилання скаржника на те, що 12.05.2014 концерт дійсно відбувся та планувалося виконання творів, що входять до репертуару позивача, однак у складі оркестру відбулися зміни, тому на цьому концерті не виконувалися музичні твори із репертуару позивача, в зв`язку з чим, відповідач не подавав звіт і не сплатив кошти, так як згідно п. 2.5 договору він зобов'язаний був подавати звіт лише у разі використання таких творів.

Відповідно до п. 7.2. Договору, сторона для якої виникла неможливість виконання зобов'язань по даному Договору, зобов'язана своєчасно, не пізніше 5 днів, повідомити іншу сторону про виникнення і закінчення таких обставин, які перешкоджають виконанню зобов'язань. Не повідомлення або несвоєчасне повідомлення про початок або кінець таких обставин позбавляє сторону права посилатися на них у майбутньому.

З огляду на те, що відповідачем в порушення зазначеного зобов`язання, не надано Звіт про публічне виконання творів за формою, наведеною у додатку 1 до Договору та не надано акт з деталізацією доходу (валового збору), отриманого відповідачем від продажу квитків при проведенні гастрольного заходу, розрахунок суми авторської винагороди, належної до виплати, позивачем здійснено виходячи з мінімального розміру авторської винагороди, передбаченого п. 2.4 Договору, за яким сума авторської винагороди (роялті) визначена сторонами, становить: 5 % від суми валового збору від продажу квитків.

Крім того, мінімальні ставки винагороди за використання об'єктів авторського права передбачені Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження мінімальних ставок винагороди (роялті) за використання об'єктів авторського права і суміжних прав" № 72 від 18 січня 2003.

Відповідно до п. 16 Додатку 1, вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України № 72, ставка авторської винагороди (роялті) складає 5 відсотків, за всю програму (гастрольний захід).

Таким чином, розрахунок позовних вимог ДО УААСП був здійснений відповідно до п. 2.1. та п. 2.4. Договору та згідно зазаначеної Постанови Кабінету Міністрів України

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу (далі за текстом - ГК) України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції повною мірою погоджується з висновками місцевого господарського суду відносно того, що в Договорі чітко вказані обов'язки відповідача як Користувача, до яких входять облік творів, які виконуються на концерті та складання і надіслання позивачу звіту про публічне виконання творів, складання та надіслання позивачу відомостей з деталізацією доходу (валового збору), отриманого відповідачем від продажу квитків. Умовами Договору не передбачено обов'язку позивача встановлювати факт використання творів, натомість чітко вказані обов'язки відповідача, що перелічені вище. Відповідач підписав із позивачем Ліцензійний договір № ОГ-15/14 від 08.05.2014 за чотири дні до вказаного в Договорі гастрольного заходу, тобто як вказав сам відповідач у судовому засіданні, планувалося виконання на вказаному гастрольному заході 12.05.2014 музичних творів, що входять до репертуару позивача. Відповідач, незважаючи на вимоги суду в ухвалі та у судовому засіданні, не подав доказів на підтвердження наданих ним пояснень щодо невиконання симфонічним оркестром музичних творів з репертуару позивача. Не надсилав він таких повідомлень і позивачу як стороні за Договором.

Колегія суду вважає, що зазаначений висновок суду першої інстанції, який в свою чергу опротестовує апелянт, відповідає загальними вимогами процесуального права, передбаченими статтями 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, якими визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову. Що в свою чергу, повною мірою, співвідноситься із забезпеченням права особи на справедливий суд, яке передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає зокрема і правом на обґрунтоване рішення. Оскільки, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27 вересня 2001 року).

Колегія суду доходить висновку, що позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачем його майнових прав, як суб'єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права. Натомість відповідач у відповідності ст. 33 ГПК України, не довів додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним Твору.

Враховуючи, що як уже зазначалось вище, причиною даного судового спору стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 17422,75 грн як компенсації у зв'язку з порушенням майнових прав суб'єкта авторського права. Суд апеляційної інстанції повною мірою погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача компенсації у розмірі 17422,75 з урахуванням ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок штрафу, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню, з огляду на нижче наведене.

У пункт 1 ст. 230 ГК України передбачає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ставить вимоги про стягнення 3% річних, штрафу за невиконання: п.п. 2.5.2, 2.5.3, 3.2. та 5.1. Договору та пені.

Відповідно до пункту 2.7 Договору у разі невиконання відповідачем п. 2.5.2., 2.5.3., 3.2., 5.1. даного договору відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 1000 (тисяча) грн за кожне порушення кожного пункту. Та пунктом 2.8. Договору передбачено обов'язок відповідача сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиплаченої авторської винагороди за кожен день затримки у разі невиконання Відповідачем п. 2.5.1. Договору.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за порушення пункту 2.5.1. Договору та згідно розрахунку позивача, наведеного у позовній заяві, сума пені розрахована за період з 02.06.2014 по 02.11.2014 та складає 706,19 грн. Отже, вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою, період прострочення сплати авторської винагороди позивачем підтверджується матеріалами спарви, розрахунок пені виконаний вірно.

Відносно вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 3000,00 грн колегія суду зауважує наступне.

Сплата відповідачем штрафу у разі невиконання ним п. 2.5.2., 2.5.3., 3.2., 5.1. договору передбачена пунктом 2.7 Договору, при цьому відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 1000 (тисяча) грн. за кожне порушення кожного пункту.

Як уже зазначалось вище, відповідачем не спростовано факт порушення ним умов пунктів 2.5.2., 2.5.3. Договору. Відповідач не подав також доказів виконання ним умови пункту 3.2. Договору. Усні доводи відповідача у судовому засіданні про те, що вказані в пункті 3.2. Договору документи були ним подані при підписанні договору, суд вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, оскільки у Договорі чітко вказано про обов'язок відповідача подати такі документи, що за своїм змістом спростовує факт їх подання при підписанні договору, та у додатках до Договору ці документи не вказані. Позивач подання таких документів заперечує. Отже вимога про стягнення штрафу за три порушення умов Договору підлягає до задоволення та з відповідача належить стягнути штраф в сумі 3000 грн.

Вимога позивача про стягнення штрафу за порушення пункту 5.1. Договору правомірно не задоволена місцевим господарським судом, оскільки за неподання документів штраф уже стягнутий.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.

Згідно пункту 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, строк прострочення виплати позивачу авторської винагороди обчислюється з 02.06.2014, позивач нарахування три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 02.06.2014 по 02.09.2016 в сумі 487,23 грн. Розрахунок трьох процентів річних виконаний вірно. При розрахунку інфляційних втрат за прострочення сплати коштів в період з червня 2014 по серпень 2016 року позивачем допущено помилку та належна до стягнення сума інфляційних втрат за цей період складає 4989,60 грн.

Колегія суду звертає увагу, що у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд врахував вказані норми цивільного законодавства та вирішив відмовити у зменшенні суми штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд діяв виключно в межах повноважень, встановлених нормами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі № 925/1107/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі № 925/1107/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1107/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 03.03.2017.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді М.Л. Доманська

О.М. Остапенко