КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа№ 925/1477/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Баранов О.В. - за дов.

від відповідача: Залізняк І.І. - за дов.

від третіх осіб: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2016

у справі № 925/1477/15 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Уманський тепличний комбінат»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) Національний банк України;

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 37 588 777,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі, позивач або Банк) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Уманський тепличний комбінат» (далі, відповідач або ПОСП «Уманський тепличний комбінат») про стягнення 37 588 777,00 грн., з яких: 35 500 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 1 794 222,21 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 110 611,30 грн. заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплачені проценти, 175 068,49 грн. заборгованості зі сплати пені за несвоєчасне повернення суми кредиту, 8 875,00 грн. як 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту на підставі Кредитного договору №43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 зі змінами та доповненнями, укладеного між сторонами.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010 щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим Банк, посилаючись на пункт 9.2. Кредитного договору, направив відповідачу повідомлення про зупинення подальшого кредитування позичальника та дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені договором, відповіді на яке відповідач не направив, заборгованість не сплатив.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 05.08.2016 до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Національний банк України (далі, третя особа-1) та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі, третя особа-2).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.08.2016 у справі №925/1477/15 позов задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 9.2. Кредитного договору №43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010, укладеного між Акціонерним банком «Київська Русь» та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Уманський тепличний комбінат» в частині слів щодо прав банку вимагати «дострокового повернення Кредиту» та «повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась».

Присуджено до стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Уманський тепличний комбінат» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» - 1 794 222,21 грн. боргу по процентах, 110 611,30 грн. пені по процентах на підставі кредитного договору №43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010.

В решті вимог у позові відмовлено.

Присуджено до стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Уманський тепличний комбінат» в доход Державного бюджету України через місцеві органи ДПІ - 28 572,50 грн. судового збору за розгляд справи із зарахуванням на рахунок №3002 в УДКСУ у м. Черкаси, МФО 854018, ідентифікаційний код суду 03500051.

Приймаючи рішення, суд скористався правом, передбаченим пунктом 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, та визнав недійсним у вказаній частині пункт 9.2. Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010 з огляду на те, що в цій частині положення пункту 9.2. договору, який не передбачає обов'язку позичальника частково погашати борг по кредиту, суперечать частині 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. Внаслідок визнання частково недійсними положень пункту 9.2. Кредитного договору між сторонами про право банку вимагати дострокового повернення боргу по кредиту, суд відмовив у задоволенні позовної вимоги в частині дострокового стягнення з відповідача 37 588 777,00 грн. кредитних коштів та в частині стягнення нарахованих на борг по кредиту пені в сумі 175 068,49 грн. і 8 875,00 грн. як 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту.

Решта позовних вимог про стягнення з відповідача 1 794 222,21 грн. заборгованості по процентах за користування кредитними коштами та 110 611,30 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів задоволена судом у повному обсязі з огляду на їх обґрунтованість та арифметично вірний розрахунок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2016 у справі №925/1477/15 скасувати в частині визнання недійсним пункту 9.2. Кредитного договору №43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010, укладеного між Акціонерним банком «Київська Русь» та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Уманський тепличний комбінат», в частині слів щодо прав банку вимагати «дострокового повернення Кредиту» та «повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась», прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За твердженнями скаржника, ПОСП «Уманський тепличний комбінат» не зверталось до суду з позовом про визнання недійсним пункту 9.2. Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010, а відповідна вимога була заявлена ним лише у запереченнях на позов. З огляду на це, апелянт вважає, що судом першої інстанції були порушені приписи статті 2 Господарського процесуального кодексу України та безпідставно визнано недійсним у частині відповідний пункт кредитного договору.

На думку Банку положення частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України регулюють наслідки порушення договору позичальником виключно у випадку, коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), випадок, коли за договором встановлено обов'язок позичальника повернути всю суму позики у певний строк, Цивільним кодексом України не врегульовано, але може бути узгоджено сторонами згідно частини 2 статті 6 Цивільного кодексу України.

Як зазначає позивач, на час укладення спірного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, і щодо відповідальності сторін, особливих умов договору, а у подальшому цей договір був прийнятий сторонами до виконання, про що свідчать матеріали справи.

Також, Банк у апеляційній скарзі заявив про необхідність застосування строку позовної давності до вимог ПОСП «Уманський тепличний комбінат» про визнання пункту 9.2. Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010 недійсним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 (головуючий суддя Сулім В.В., судді: Коротун О.М. та Гаврилюк О.М.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження, відстрочено Публічному акціонерному товариству «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2016 на строк не довше 25.10.2016 та розгляд справи призначено на 25.10.2016.

25.10.2016 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач наголосив на тому, що оскільки Кредитним договором не встановлено повернення кредиту частинами, то судом першої інстанції було правомірно застосовано частину 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (яка допускає дострокове повернення кредиту лише у випадку прострочення сплати частини кредиту) та визнано недійсним пункт 9.2. Кредитного договору в частині слів щодо прав банку вимагати «дострокового повернення Кредиту» та «повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась».

25.10.2016 від представника третьої особи-2 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду також надійшов відзив, у якому останній просив суд задовольнити апеляційну скаргу позивача та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити повністю.

25.10.2016 Банк надав суду оригінал платіжного доручення №6 від 10.10.2016 про сплату ним судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі, який було долучено до матеріалів справи.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 та 08.11.2016 розгляд справи відкладався.

08.11.2016 Банк подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання, у якому повідомив суд про те, що вимоги про недійсність в цілому Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010 вже розглядались у судовому порядку (справа №910/8472/16). Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 у справі №910/8472/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016, у задоволенні позову ПОСП «Уманський тепличний комбінат» до Банку про визнання недійсним Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010 відмовлено.

Склад суду змінювався; розгляд справи відкладався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.; розгляд справи призначено на 09.02.2017.

За усним клопотанням представника відповідача у судовому засіданні 09.02.2017 судом було оголошено перерву до 02.03.2017.

Представники третіх осіб у судове засідання, призначене на 02.03.2017, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідною розпискою.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третіх осіб про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третіх осіб.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 08.10.2010 між Акціонерним банком «Київська Русь» (Банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» та Приватним - орендним сільськогосподарським підприємством «Уманський тепличний комбінат» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) (далі, Кредитний договір) (том 1, а.с. 12-14).

У відповідності до умов Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику не відновлювану відкличну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти (далі, Кредит) на наступних умовах:

- ліміт кредитування - 35 500 000,00 (тридцять п'ять мільйонів п'ятсот тисяч гривень 00 коп.);

- строк кредитної лінії - з 08 жовтня 2010 року по 07 жовтня 2015 року;

- мета використання Кредиту - придбання електричного котла типу ZVP 2840 потужністю 40МВт в комплекті, електротехнічного обладнання для облаштування підстанції, іншого обладнання - 18 000 000,00 грн. та проведення статутної діяльності - 17 500 000,00 грн.;

- процентна ставка - 18,5 (вісімнадцять цілих і п'ять десятих ) процента річних;

- процентна ставка у випадку не виконання Позичальником п. 6.1.12 договору - 25,0 % ( двадцять п'ять ) процентів річних;

- комісія за підготовку і оформлення договору - 360,00 (триста шістдесят ) гривень в т.ч. ПДВ 60 гривень;

- фіксована плата за надання кредиту (разова) - 3 550,00 ( три тисячі п'ятсот п'ятдесят ) гривень без ПДВ ( п. 1.1. договору).

Видача кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється окремими частинами (далі, Транш). Підставою для видачі кожного окремого Траншу є заява Позичальника (пункт 2.1. Кредитного договору).

Згідно пункту 2.2. Кредитного договору для обліку строкової заборгованості Позичальника за Кредитом Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок №.

Строк користування Кредитом починається з моменту перерахування коштів з позичкового рахунку (пункт 2.2. Кредитного договору).

30.06.2011 між сторонами у справі було підписано договір про внесення змін до Кредитного договору (том 1, а.с. 15), у відповідності до якого було змінено процентну ставку, а саме: з 08.10.2010 по 31.05.2011 процентна ставка становить 18,5 ( вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, а з 01.06.2011 - 17,5 (сімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних.

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 15.11.2011 (том 1, а.с. 17) було змінено:

- графік погашення - щомісячно починаючи з листопада 2014 року не пізніше останнього робочого дня місяця ліміт кредитування зменшується на 2 960 000,00 ( два мільйони дев'ятсот шістдесят тисяч) гривень 00 копійок;

- процентна ставка - з 08.10.2010 по 31.05.2011 процентна ставка становить 18,5 (вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, з 01.06.2011 - по 14.11.2011 - 17,5 (сімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, а з 15.11.2011 - 18,5 вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних.

10.09.2012 Договором про внесення змін до Кредитного договору (том 1, а.с. 19) змінено процентну ставку з 08.10.2010 по 31.05.2011 процентна ставка становить 18,5 (вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, з 01.06.2011 - по 14.11.2011 - 17,5 (сімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, з 15.11.2011 по 31.08.2012 - 18,5 вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, а з 01.09.2012 - 19 % (дев'ятнадцять) річних .

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 03.11.2014 (том 1, а.с. 21) було змінено строк кредитної лінії, а саме з 08 жовтня 2010 року по 07 квітня 2019 року (пункт 1.1.).

Згідно частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, на виконання умов Кредитного договору Банк перерахував Позичальнику 35 500 000,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку (том 1, а.с. 24-26) та меморіальним ордером №6163 від 08.10. 2010 (том 1, а.с. 27).

Згідно пункту 4.1. Кредитного договору (із урахуванням змін, внесених Договором про внесення змін до Кредитного договору від 03.11.2014) повернення Кредиту Позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок № в АБ «Київська Русь», код Банку (МФО) 319092. Заборгованість за Кредитом повертається Позичальником не пізніше кінцевої дати повернення Кредиту, передбаченої пунктом 1.1 договору. У випадку, якщо цей день припадає на вихідний, святковий або інший не робочий день, сплата здійснюється в перший за ним робочий день. У випадку порушення Позичальником встановлених цим пунктом Договору строків повернення Кредиту, сума несплаченої в строки заборгованості за Кредитом вважається простроченою та переноситься Банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості Позичальника за Кредитом.

У відповідності до пункту 4.2. Кредитного договору проценти за користування Кредитом нараховуються за період з дня надання Кредиту до дня його повернення на суму фактичної заборгованості за Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Згідно пункту 4.3. Кредитного договору нарахування Банком процентів здійснюється щомісячно 25 числа поточного місяця за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день останнього повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається.

Згідно пункту 6.1. Кредитного договору Позичальник взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом.

Як зазначає позивач, станом на 31.07.2015 Позичальник не сплатив заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 01.05.2015 по 30.06.2015 в загальній сумі 952 083,33 грн., чим порушив умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 9.2. Кредитного договору Банк має право зупинити подальше кредитування Позичальника та/або вимагати повернення Кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені цим Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або іншими особами, що є поручителями Позичальника (в т.ч. гарантами, майновими поручителями, заставодавцями та ін.), умов даного Договору та/або угод (договорів), укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов'язань (Договорів забезпечення) за цим Договором, а Позичальник зобов'язаний протягом 10 (десяти) календарних днів, а у випадку, якщо зобов'язання Позичальника за цим забезпечуються заставою майнових прав на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в АБ «Київська Русь» - не пізніше наступного робочого дня, з дати надіслання Банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, інші платежі за цим Договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані Банку.

31.07.2015 позивач направив на адресу відповідача лист №6981/23, з якого вбачається, що Банк зупиняє подальше кредитування Позичальника, вимагає достроково повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним, винагороди, штрафні санкції та інші платежі, що передбачені Договором, протягом 10 (десяти) календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги, а саме вимагає погасити 37 108 792,23 грн. з яких: 35 500 000,00 грн. основна заборгованість по кредиту; 952 083,33 грн. прострочені проценти за період з 01.05.2015 по 30.06.2015; 562 083,22 грн. строкові проценти за період з 01.07.2015 по 30.07.2015; 94 625,57 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту (том 1, а.с. 28-29).

Відповіді на вказаний лист відповідач не направив, заборгованості не сплатив.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Користуючись передбаченим правом на пред'явлення вимоги щодо дострокового погашення боргу по Кредиту згідно пункту 9.2. Кредитного договору, позивач і звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача всі кредитні кошти та нараховані на них проценти і фінансові санкції.

У свою чергу, заперечуючи проти позову, відповідач просив суд в порядку статті 83 Господарського процесуального кодексу України визнати недійсним пункт 9.2. Кредитного договору, оскільки він суперечить вимогам статті 1050 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що недійсним слід визнати лише частину пункту 9.2. Кредитного договору між сторонами, яка стосується права банку на дострокове стягнення боргу по кредиту, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» у розгляді питання щодо дострокового повернення кредиту в зв'язку з простроченням виконання боржником свого зобов'язання за кредитним договором господарські суди мають виходити з такого.

У силу частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина 2 статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У пункті 2.3 цієї ж постанови вказано, що якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац 2 частини 5 статті 216 Цивільного кодексу України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину:

Як визначено частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Дана норма не містить положень про те, що сторони у договорі можуть передбачити інші підстави для дострокового повернення боргу по кредиту.

З цього випливає, що будь-які інші умови договору, ніж прострочення повернення чергової частини позики, суперечать частині 2 статті 1050 Цивільного кодексу України та можуть бути визнані недійсними.

За змістом статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки норма частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України чітко врегульовує відносини сторін з приводу права на дострокове стягнення боргу по кредиту і не передбачає можливості сторонам погодити інші підстави такого дострокового стягнення, то сторони не вправі по іншому врегульовувати свої відносини у договорі.

Пункт 9.2. Кредитного договору об'єднує умови про право зупинення подальшого кредитування та право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені цим договором.

Водночас, Кредитним договором не встановлені умови щодо повернення кредиту частинами, а встановлено строк повернення всієї суми кредиту до 07.04.2019.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно скористався наданим йому пунктом 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України правом та визнав недійсним пункт 9.2. Кредитного договору в частині слів щодо прав банку вимагати «дострокового повернення Кредиту» та «повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась», оскільки в цій частині положення пункту 9.2. Кредитного договору, який не передбачає обов'язку позичальника частково погашати борг по кредиту, суперечать частині 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Доводи позивача з приводу того, що судом першої інстанції були порушені приписи статті 2 Господарського процесуального кодексу України та безпідставно визнано недійсним у частині відповідний пункт Кредитного договору, оскільки ПОСП «Уманський тепличний комбінат» не зверталось до суду з позовом про визнання недійсним пункту 9.2. Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач просив застосувати право суду на визнання недійсним повністю чи в частині пов'язаного із предметом спору договору, який суперечить законодавству, що передбачено статтею 83 Господарського процесуального кодексу України та не суперечить чинному господарському процесуальному законодавству.

Посилання Банку в апеляційній скарзі на необхідність застосування строку позовної давності до вимог ПОСП «Уманський тепличний комбінат» про визнання недійсним пункту 9.2. Кредитного договору також є безпідставними, оскільки згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, отже норми щодо строків позовної давності не застосовуються у випадку застосування судом передбаченого пунктом 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України права визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Твердження позивача з приводу того, що вимоги про недійсність в цілому Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010 вже розглядались у судовому порядку та рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 у справі №910/8472/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016, у задоволенні позову ПОСП «Уманський тепличний комбінат» до Банку про визнання недійсним Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010 було відмовлено, у даному випадку не впливають на факт визнання судом недійсним у частині пункту 9.2. Кредитного договору, оскільки обставини, на які посилався позивач у справі №910/8472/16, як на підстави для визнання недійсним Кредитного договору не є аналогічними тим, які були встановлені судом при вирішенні справи №925/1477/15 та визнанні недійсним у частині пункту 9.2. Кредитного договору.

Так, позовні вимоги у справі №910/8472/16 були мотивовані тим, що Кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права позивача, оскільки умови вказаного договору (пункти 8.1 - 8.5) містять лише відповідальність позичальника - ПОСП «Уманський тепличний комбінат», а не обох сторін договору. Також, Кредитний договір допускає односторонню відмову від договору лише для відповідача та встановлює непропорційно великий розмір санкцій для позивача.

Отже, умови пункту 9.2. Кредитного договору не були предметом дослідження у справі №910/8472/16.

Внаслідок визнання частково недійсними положень пункту 9.2. Кредитного договору про право банку вимагати дострокового повернення боргу по кредиту, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги в частині дострокового стягнення з відповідача 37 588 777,00 грн. кредитних коштів.

Оскільки стягненню не підлягає основний борг по кредиту, то у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованих на борг по кредиту пені в сумі 175 068,49 грн. та 8 875,00 грн. як 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту також належить відмовити.

Водночас, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 794 222,21 грн. заборгованості по процентах за користування кредитними коштами та 110 611,30 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як уже зазначалося, за умовами укладеного між сторонами Кредитного договору, відповідач повинен сплачувати на користь позивача проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються з дня надання кредиту до його повернення на суму фактичної заборгованості по кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році (пункт 4.2.).

Нарахування процентів здійснюється щомісячно 25 числа поточного місяця за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту (пункт 4.3.).

Сплата відповідачем процентів здійснюється щомісячно в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця на рахунок № в АБ «Київська Русь» МФО 319092.

Останнім договором від 03.11.2014 про внесення змін до Кредитного договору (том 1, а.с. 21) сторонами погоджено, що з 01.09.2012 відсоткова ставка встановлена на рівні 19% річних, а за невиконання позичальником пункту 6.1.12. Кредитного договору відсоткова ставка встановлена у розмірі 25% річних.

Згідно пункту 6.1.12. Кредитного договору відповідач зобов'язався протягом строку дії цього договору, починаючи з третього повного календарного місяця з дати укладення цього договору, щомісячно проводити безготівкові розрахунки через рахунки, відкриті в АБ «Київська Русь» в обсязі, пропорційно частці наданого позичальнику кредиту в АБ «Київська Русь» від загального обсягу кредитного портфеля позичальника в банках.

У відповідності до уточнених розрахунків позовних вимог (том 1, а.с. 60) за період з 01.05.2015 по 13.08.2015 позивач нарахував відповідачу 1 985 041,65 грн. боргу по процентах за користування кредитними коштами. За цей же період відповідачем сплачено лише 190 819,44 грн. Борг по процентах таким чином становить 1 794 222,21 грн.

Доказів про проведення із позивачем розрахунків по процентах по кредиту у більшій сумі, ніж обліковує позивач, та заперечень проти розміру нарахованих банком процентів на суму виданих кредитних коштів, відповідач суду не надав.

У відповідності до пункту 8.1. Кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та /або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або комісій, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Статтями 625 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, визначений договором між сторонами.

У відповідності до статей 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» пеня встановлюється у договорі між сторонами, однак при сплаті пені її розмір не повинен перевищувати розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені.

За розрахунками позивача (том 1, а.с. 60), за період з 01.06.2015 по 13.08.2015 відповідачу нараховано 110 611,30 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитними коштами по договору.

Розрахунок процентів по кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів позивачем зроблено вірно та у відповідності до умов кредитного договору між сторонами.

Строк виконання зобов'язання по сплаті процентів та пені по процентах за вказані позивачем періоди для відповідача вже є таким, що настав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 1 794 222,21 грн. боргу по процентах за користування кредитними коштами та 110 611,30 грн. пені по процентах.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 794 222,21 грн. боргу по процентах, 110 611,30 грн. пені по процентах на підставі Кредитного договору.

В решті вимог у позові слід відмовити через безпідставність проведених нарахувань.

При цьому, в порядку статті 83 Господарського процесуального кодексу України слід визнати недійсним пункт 9.2. Кредитного договору в частині слів щодо прав банку вимагати «дострокового повернення Кредиту» та «повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась».

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2016 у справі №925/1477/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2016 у справі №925/1477/15 залишити без змін.

Матеріали справи №925/1477/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко