КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"06" березня 2017 р. Справа №10/11

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Пантелієнка В.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року

у справі № 10/11 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Корпорації „Укрзарубіжнафтогаз",

Товариства з обмеженою відповідальністю „Промес",

Дочірнього підприємства „Гарантія-Львів",

Акціонерного комерційного банку „Аркада",

Закритого акціонерного товариства „Кобзар",

до Акціонерного товариства „Градобанк",

за участю Прокуратури м. Конотопа, Прокуратури м. Києва

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року у справі № 10/11, серед іншого, відмовлено ОСОБА_2 у визнанні кредитором Акціонерного товариства „Градобанк" на суму 130 000 000 000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року повністю та прийняти нову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу у справі № 10/11 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Доманської М.І.

Ухвалою суду від 23.01.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто скаржнику без розгляду по суті на підставі п. 2, 4 ГПК України.

01.03.2017 року апеляційна скаргу ОСОБА_2 надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і має бути повернута скаржнику без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до вимог статті 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року є 22.11.2016 року.

Проте, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з первісною апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу місцевого господарського суду лише 23.12.2016 року, про що свідчить відтиск штемпелю відділення поштового зв'язку на конверті, тобто з пропуском п'ятиденного процесуального строку на її оскарження.

Оскільки скаржником не було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ухвалою суду від 31.01.2017 року вказану апеляційну скаргу повернуто без розгляду.

Звернувшись повторно з апеляційною скаргою, апелянт просив визнати поважною причину пропуску строку для подання первісної апеляційної скарги.

Розглянувши клопотання скаржника про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", статтею 93 ГПК встановлено, що апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою. Заява розглядається, якщо вона надійшла до винесення ухвали про повернення апеляційної скарги.

Заява про поновлення строку розглядається одноособово одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений у встановленому законом порядку.

Наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини першої статті 53 ГПК.

Про поновлення або про відмову у поновленні пропущеного строку може зазначатися в ухвалі як окремому документі (за підписом судді, який розглядав відповідне питання у порядку частини другої статті 93 ГПК) або в ухвалах (за підписами суддів) про повернення апеляційної скарги (частина друга статті 93, пункт 4 частини першої статті 97 ГПК) чи про прийняття її до провадження (стаття 98 ГПК).

Відповідно до статті 53 ГПК України відновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску. Виходячи зі змісту статті 53 ГПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно із п. 8 ч. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах). При цьому своєчасне (у межах встановленого строку) подання первісної апеляційної скарги і невідкладне (одразу після одержання відповідної ухвали) усунення скаржником недоліків, які стали причиною повернення останньої, враховуються апеляційним господарським судом у вирішенні питання про відновлення строку подання апеляційної скарги разом з іншими обставинами, на які посилається скаржник у зазначеному клопотанні.

Отже, наведені норми пов'язують можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК."

Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2016 року в судовому засіданні судом оголошено ухвалу про відмову ОСОБА_2 у визнанні його кредитором боржника, про що свідчить протокол судового засідання від 17.11.2016 року.

Згідно вказаного протоколу ОСОБА_2 особисто був присутній в судовому засіданні під час прийняття оскаржуваної ним ухвали, тобто був обізнаний з результатом розгляду поданої ним кредиторської заяви.

Відповідно до ст. 87 ГПК України, повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

Таким чином, скаржник, обізнаний про прийняття судом першої інстанції вказаного рішення ще 17.11.2016 року, мав можливість звернутись до суду та отримати копію відповідної ухвали в суді під розписку. Проте вказаним правом не скористався. Будь-яких заяв чи клопотань про отримання копії ухвали матеріали справи не містять.

Згідно відмітки на зворотньому боці останнього аркушу оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 17.11.2016 року, її копію направлено, зокрема і апелянту, 24.11.2016 року.

Суд апеляційної інстанції враховує, що необхідною передумовою здійснення стороною права апеляційного оскарження є обізнаність зі змістом рішення (ухвали) суду, що дає можливість заявнику викласти свої вимоги та зазначити підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення в апеляційному порядку, як того вимагає пункт 3 частини першої статті 94 ГПК України.

Але скаржник, обізнаний про результати розгляду його заяви ще в судовому засіданні 17.11.2016 року, оскаржив його лише 23.12.2016 року, тобто більше ніж через місяць з дати її прийняття.

Разом з тим, звертаючись до суду апеляційної інстанції з повторною апеляційною скаргою, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, скаржник посилається на те, що він перебував у службовому відрядженні з 20.11.2016 року по 20.12.2016 року включно, на підтвердження чого надає довідку від 10.02.2017 року за підписом генерального директора А.Н. „Уют" ОСОБА_4 та скріпленою печаткою ФОП ОСОБА_4

Так, згідно вказаної довідки, вона видана співробітнику Агентства нерухомості „Уют" ОСОБА_2 про те, що він прийнятий на роботу за тимчасовим договором, та що він перебував у службовому відрядженні з 20.11.2016 року по 20.12.2016 року у м. Києві з завданням: пошук та ознайомлення з об'єктами нерухомості.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником, всупереч статей 33, 34 ГПК України, не надано суду жодних належних доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у клопотанні про поновлення строку, зокрема доказів того, що він дійсно працює в Агентстві нерухомості „Уют" (договір, про який йдеться у клопотанні до апеляційної скарги не додано), того, що він дійсно перебував у відрядженні (наказ про відрядження, відповідні посвідчення про відрядження тощо також відсутні).

Разом з тим, додану до апеляційної скарги довідку колегія судів не приймає як належний та допустимий доказ, оскільки вона, всупереч встановленої законодавством форми, видана на звичайному аркуші паперу формату А-4 без відповідних реквізитів юридичної особи, яка її видала, а також підписана та скріплена печаткою фізичної особи-підприємцем ОСОБА_4, а не печаткою підприємства (Ан „Уют"). Доказів того, що вказана фізична особа є генеральним директором Агентства нерухомості „Уют" також не додано.

Необхідно також зазначити, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі „Пономарьов проти України").

В той же час, скаржник, обізнаний про розгляд справи в судовому засіданні 17.11.2016 року та прийняття за його наслідками ухвали про відмову у задоволенні його заяви про визнання кредитором боржника, оскаржив її лише 23.12.2016 року, тобто більше ніж через місяць з дати її прийняття, не навівши при цьому жодних поважних та об'єктивних причин, жодних непереборних обставин, які б унеможливили вчинення ним процесуальних дій упродовж цього терміну, а відтак можливість подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу в найкоротші строки з часу, коли йому стало відомо про неї, залежала виключно від волевиявлення скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Крім того, судова колегія зазначає, що скаржником не наведено суду причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в розумінні ст. 53 ГПК України під час повторного звернення до суду апеляційної інстанції через три тижні з дати прийняття ухвали про повернення первісно поданої апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, оскільки законодавець зобов'язує скаржника невідкладно усунути вказані в ухвалі про повернення апеляційної скарги недоліки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 94 ГПК України до скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 95 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у сторони відсутні.

Так повертаючи первісно подану апеляційну скаргу, судом було зазначено про порушення скаржником п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України щодо неподання доказів направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам провадження у справі.

Звертаючись повторно до суду апеляційної інстанції, скаржником частково виконано вимоги ухвали суду від 23.01.2017 року шляхом подання доказів направлення копії апеляційної скарги ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Львовій І.В., а також Прокуратурі міста Києва та Національному Банку України.

В той же час, вказані в ухвалі недоліки усунуто не повністю, оскільки не додано доказів надсилання копії скарги комітету кредиторів боржника, утвореного у відповідності до закону (ТОВ „Компанія „Основа", ВАТ „Рівненський науково-дослідний інститут технології машинобудування", ПТТ „Галант ЛТД", Кооперативна стоянка „Райдуга", ЗАТ „АТЕК", ФОП ОСОБА_6.), або голові комітету кредиторів боржника.

Доводи скаржника про те, що комітет кредиторів і ліквідатор знаходяться за однією адресою, не позбавляють обов'язку апелянта дотримуватись вимог чинного законодавства в частині направлення апеляційної скарги і доданих до неї документів, іншій стороні у справі, а відтак повторне невиконання вказаних вимог в силу п. 2 ч. 1 статті 97 ГПК України є підставою для повторного повернення апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року Київським апеляційним господарським судом до апеляційного провадження не приймається і повертається з доданими до неї документами скаржнику без розгляду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 53, 86, 91, 93 та п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року у справі № 10/11 відхилити.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року у справі № 10/11 з доданими до неї документами повернути скаржнику без розгляду по суті.

3. Матеріали справи № 10/11 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко