ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.02.2017 Справа № 904/146/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк Волинської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 28078,38 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якій заявила вимогу про стягнення основного боргу у сумі 27449,29 грн та інфляційних втрат у сумі 629,09 грн, нарахованих нею з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні П/ГР № 43, укладеного між сторонами 29.09.2016. Крім того, у позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених на правову допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн.

Сторони явки своїх представників у судове засідання не забезпечили.

25.01.2017 від позивача на адресу суду надійшла заява, якою на виконання вимог ухвали суду позивачем до матеріалів справи долучено оригінал накладної CMR, що підтверджує належне виконання перевезення, квитанцію про направлення документів на оплату та банківські виписки на суму 7500,00 грн, що підтверджують часткову оплату виконаного перевезення. Крім того, позивачем у заяві повідомлено про неможливість надання суду договору транспортного експедирування та заявки з оригінальними підписами та мокрими печатками сторін, оскільки обмін підписаними документами здійснювався електронною поштою. Тому долучені до позову копії вказаних документів відповідають їх оригіналам, які не містять оригінальних підписів та мокрих печаток сторін, а лише відтворені друкувальним пристроєм їх копії. З приводу дотримання письмової форми договору перевезення позивачем зауважено, що змінами, внесеними до Цивільного кодексу України Законом №675-VІІІ від 03.09.2015, електронні документи (в т.ч. надіслані електронною поштою) прирівняні до таких, що виготовлені в письмовій формі.

Також позивач у повідомленні про здійснення відповідачем чергового платежу від 09.02.2017, отриманого судом 17.02.2017, зазначає що платіжним дорученням №617 від 06.02.2017 на розрахунковий рахунок позивача надійшло 3500,00 грн, у зв'язку з чим він просить провадження в цій частині припинити та повідомляє, що загальна сума платежів склала 11000,00 грн, а несплачений борг становить 23999,29 грн.

Відповідач відзив на позов та інші витребувані судом документи не надав, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень ухвал суду з відмітками про їх отримання особисто відповідачем 13.01.2017 та 02.02.2017.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній та додатково поданими матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2016 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, перевізник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - відповідач, експедитор), було укладено договір транспортного експедирування автомобільним транспортом в міжнародному сполученні П/ГР№43 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого експедитор, діючи від свого імені і за рахунок коштів замовника, залучає третю сторону - перевізника для доставки вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні; перевізник доставляє заявлені експедитором вантажі , а експедитор оплачує послуги перевізника з коштів замовника на погоджених нижче умовах.

Договором обумовлено, що організовуючи перевезення вантажів, сторони керуються цим договором, Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів, ООН, 1956, іншими нормативними документами (пункт 1.2 договору).

Даний договір, копія якого міститься у матеріалах справи, вчинений у письмовій формі шляхом обміну електронними листами, підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками, що відповідає вимогам статей 205, 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо письмової форми правочину та способів волевиявлення сторін договору.

Договір вступає в силу з моменту його укладення та діє до 31.11.2016 (пункт 8.1 договору).

Відповідно до умов договору експедитор зобов'язаний, зокрема:

- надавати перевізнику оригінал або факсо-копію транспортної заявки, яка є невід'ємною частиною договору (не менше, ніж за 48 год до дати завантаження) на здійснення міжнародного перевезення вантажу у довільній формі із зазначенням наступної інформації: маршрут; найменування вантажу; вага та об'єм вантажу (на один автомобіль); митне оформлення; кількість автомобілів; дата та час завантаження; термін доставки; адреса доставки; вантажовідправник; контактна особа при завантаженні та її телефон; вантажоодержувач; адреса розвантаження; контактна особа при розвантаженні та її телефон; прикордонперехід; вартість послуг у гривні; умови оплати; додаткові вимоги (вантаж у складі збірного - при необхідності, тощо) (пункт 2.1 договору);

- своєчасно оплачувати послуги перевізника з коштів, отриманих від замовника, згідно вказаних строків у заявці (пункт 2.5 договору).

За умовами договору перевізник, у свою чергу, зобов'язаний:

- забезпечити подачу під завантаження транспортного засобу, придатного для здійснення міжнародних перевезень, що відповідає вимогам заявки, а також у погоджені сторонами строки (пункт 3.1 договору);

- своєчасно (перед завантаженням) подавати необхідні документи (TIR, CMR, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ, код ЄДРПОУ перевізника, копія паспорту водія, довідка перевізника про транспортні витрати від (до) кордону України та т.і.) (пункт 3.2 договору);

- надати ввірений вантаж вантажоодержувачу згідно Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, у вказані в заявці строки (пункт 3.4 договору).

Матеріали справи містять Заявку-П/ГР від 29.09.2016 до договору на перевезення вантажу за маршрутом: Frankfert a. Main - смт. Ювілейне (Дніпропетровська область, Україна) - м. Дніпропетровськ, Україна, автомобілем НОМЕР_1, відповідно до якої вартість транспортних послуг становить 1200,00 євро (а.с.10).

Також умовами заявки на перевезення вантажу передбачено наступне:

· дата та час прибуття авто в термінал - 04.10.2016;

· найменування вантажу - з/ч до с/г техніки;

· вага вантажу, тип та об'єм авто - 5,0т, 35,0куб, СМР; тент, заднє навантаження; 7,0м по борту, вантаж для "Новофарм";

· вантажовідправник/ адреса завантаження - UTI Building 555B або 558, Last floor, DE-60549 Frankfert a. Main - Airport, Gtrmany (TOR 31);

· пункт митного оформлення - смт. Ювілейне, вул. Нижньодніпровська, 1, Дніпропетровська обл., Україна;

· вантажоодержувач/ адреса розвантаження - (див. CMR) м. Дніпропетровськ;

· порядок розрахунків - безготівковий, до 10 банківських днів (за курсом НБУ на момент прибуття авто на термінал, (із них 500,00 грн після отримання оригіналів документів: рахунок, акт, заявка, договір, CMR); по прибуттю на термінал надіслати копію рахунку на електронну скриньку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

Відповідно до статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно статті 909 цього Кодексу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 17.05.2007, передбачено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

У відповідності до частини 1 статті 5 Конвенції вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Частиною 1 статті 6 Конвенції встановлено наступні вимоги до змісту вантажної накладної, зокрема, вантажна накладна містить такі дані: дата і місце складання вантажної накладної; ім'я та адреса відправника; ім'я та адреса перевізника; місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; ім'я та адреса одержувача; прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; платежі, пов'язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та заявки-П/ГР від 29.09.2016 позивачем було здійснено перевезення вантажу у міжнародному сполученні за вказаним у заявці маршрутом, про що свідчить міжнародна товарно-транспортна накладна CMR з відтисками штампів відправника, перевізника, відмітками про проходження вантажем радіологічного і митного контролю 03.-04.10.2016 та відбитком печатки вантажоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" (а.с. 26).

За умовами пункту 4.1 договору вартість послуг по кожному перевезенню визначається сторонами в заявці. Експедитор проводить оплату транспортних послуг перевізника з коштів, що надходять від замовника, з моменту отримання коштів від замовника.

Згідно пункту 4.3 договору оплата здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування на розрахунковий рахунок перевізника тільки після отримання оригіналу рахунку, копії CMR, оригіналу акту виконаних робіт та оригіналів інших документів, що підтверджують перевезення, з урахуванням умов пункту 3.1 договору, якщо інше не вказано у заявці.

У заявці-П/ГР від 29.09.2016 сторони погодили, що експедитор сплачує вартість перевезення у безготівковому порядку у гривні за курсом НБУ, встановленим на дату прибуття авто на термінал, у строк до 10 банківських днів після отримання оригіналів наступних документів: рахунку, акта, заявки, договору, CMR.

Позивач зазначає, що всі вищевказані документи були направлені на адресу відповідача рекомендованим листом (поштове відправлення №250), що підтверджується фіскальним чеком УДППЗ "Укрпошта" від 11.10.2016.

Згідно даних сайту УДППЗ "Укрпошта" http://ukrposhta.ua поштове відправлення позивача (штрихкодовий ідентифікатор №250), направленого на адресу відповідача, було вручено адресату особисто 19.10.2016.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тому відповідач повинен був оплатити відповідачу обумовлену договором та заявкою-П/ГР від 29.09.2016 вартість перевезення вантажу до 02.11.2016 (включно).

За приписами статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, вартість наданих відповідачу послуг перевезення вантажу у перерахунку на гривні становить 34 949,29 грн, виходячи з курсу гривні до євро за даними Національного банку України станом на 04.10.2016 - дату прибуття автомобіля на термінал (1200 євро х 29,124412).

З виписок по особовим рахункам позивача (а.с. 27-28, 44) вбачається, що відповідачем перевізникові здійснювались оплати транспортних послуг на загальну суму 11000,00 грн, в якості підстави проведення яких відповідачем вказаний рахунок №967 від 05.10.2016.

Оскільки сторонами не надано доказів існування між ними інших договірних відносин, суд вважає, що оплата відповідачем зазначеного рахунку свідчить про отримання ним цього рахунку від позивача та часткове виконання умов укладеного сторонами договору та заявки-П/ГР від 29.09.2016.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням часткових оплат становить 23949,29 грн (34949,29 грн - 11000,00 грн).

З огляду на те, що відповідачем частину основного боргу в сумі 3500,00 грн було сплачено після звернення позивача з позовом до суду, провадження у справі в цій частині вимог підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Доказів погашення залишку заборгованості перед позивачем відповідачем на момент розгляду справи не надано.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань встановлено, що позивачем розрахунок зроблено вірно.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню в частині вимог про стягнення 23949,29 грн боргу та 629,09 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, в частині вимог про стягнення 3500,00 грн боргу провадження у справі слід припинити згідно з п. 11 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються судові витрати у справі в сумі 1378,00 грн та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 1500,00 грн.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на оплату послуг адвоката, господарський суд виходив з принципу співрозмірності оплати за надані послуги та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до умов пункту 1.1 договору доручення від 15.12.2016, укладеного між позивачем, як довірителем, та адвокатом, ОСОБА_3, як повіреним, повірений зобовязався від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: 1. надати правову допомогу у спорі, що виник з ФОП ОСОБА_2, з цією метою здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (4 год); 2. провести заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (1 год); 3. підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, в т.ч. підготувати позовну заяву та вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді (12 год).

Умовами пункту 2.2 договору доручення від 15.12.2016 передбачено, що за здійснення дій, визначених у пункті 1.1 цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до свідоцтва №507 від 16.05.2008 про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_3 має право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №03-12 від 23.12.2016 позивачем на підставі договору доручення №б/н від 15.12.2016 було оплачено адвокату ОСОБА_3 3000,00 грн (а.с. 18).

У пункті 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК; відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій; у разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат (пункт 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Виходячи з викладеного, господарський суд вважає обґрунтованими та розумними витрати на послуги адвоката у розмірі 1500,00, оскільки адвокат не брав участі у судових засіданнях та не забезпечив належної підготовки документів, необхідних для розгляду справи, оскільки до матеріалів справи не надано всіх документів, що передбачені договором між сторонами спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 80 ч.1 п.1-1 , 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (51940, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (43017, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_3) основний борг у сумі 23949,29 грн, 629,09 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн та витрати на послуги адвоката у сумі 1500,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення 3500,00 грн основного боргу провадження по справі припинити.

4. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 06.03.2017.

Суддя В.Д. Воронько