УХВАЛА

07.03.2017№ 910/3577/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., розглянувши матеріали скарги публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (далі - Підприємство), м. Київ,

на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС), м. Київ,

у справі № 910/3577/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут фінансових та промислових експертиз», м. Київ,

до Підприємства

про стягнення 145 458 грн.,

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут фінансових та промислових експертиз» (далі - Інститут) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Підприємства 135 332,12 грн. втрат від інфляції та 10 126 грн. 3% річних, а всього 145 458 грн., нарахованих на суму 183 600 грн. простроченої заборгованості, яка підтверджується рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2014 зі справи №910/14083/13.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2016 позов задоволено частково; стягнуто з Підприємства на користь Інституту 132 678,55 грн. втрат від інфляції, 9 483,29 грн. 3% річних та 2 132,43 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016 апеляційну скаргу Товариства повернуто відповідачу.

26.05.2016 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

Підприємство 07.02.2017 подало суду скаргу на дії ВДВС, мотивовану тим, що постановою ВДВС від 09.01.2017 відкрито виконавче провадження №51349175 з виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.05.2016; разом з тим, вказана постанова Дніпровського ВДВС є неправомірною, оскільки Підприємство знаходиться на території, що у відповідності до адміністративно-територіального поділу міста Києва є територією Солом`янського району міста Києва; відповідно до статті 24 Закони України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Таким чином, Підприємство у скарзі просить суд скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Телявського А.М. від 09.01.2017 ВП №51349175.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2017 повернуто вказану скаргу Підприємству на підставі пункту 6 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

06.03.2017 Підприємством повторно подано суду скаргу на дії ВДВС.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність повернення Підприємству скарги і доданих до неї документів з огляду на таке.

У пункті 9.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК України, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».

У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК України, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII1 ГПК України тощо.

Відповідно до статті 56 ГПК України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Підприємством як доказ надіслання Інституту та ВДВС скарги і доданих до неї документів подало суду описи вкладення у цінні листи від 03.03.2017.

Згідно із вказаними описами вкладення Інституту і ВДВС надіслано лише скаргу, проте доказів надіслання копій листа від 09.01.2017 №136, постанови ВДВС від 09.01.2017 про відкриття виконавчого провадження №51349175 та конверта суду не подано.

Ненадіслання відповідачу та ВДВС доданих до позовної заяви названих документів тягне за собою наслідки, передбачені пунктом 6 частини першої статті 63 ГПК України, в якому зазначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з частиною третьою статті 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись пунктом 6 частини першої статті 63 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Скаргу на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та додані до неї документи у справі №910/3577/16 повернути публічному акціонерному товариству «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено в установленому законодавством України порядку.

Суддя О. Марченко