РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017Справа №910/1121/17

За позовом Київського національного університету ім. Тараса Шевченка

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській області

про стягнення 42 727,13 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Кириленко І.С. (дов. №01/26-26 від 13.01.2017);

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

23.01.2017 Київський національний університет ім. Тараса Шевченка звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» про стягнення 42 727,13 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов укладених договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №1408 від 01.04.2013 та договору про відшкодування орендної плати, податку на додану вартість, витрат на земельний податок та спожиті комунальні й експлуатаційні послуги № 079-О від 01.04.2013 у визначений строк не сплатив орендну плату та відповідні відшкодування, внаслідок чого виникла заборгованість.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.01.2017 порушено провадження у справі №910/1121/17, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській області, розгляд справи призначено на 16.02.2017.

09.02.2017 представник третьої особи через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по справі та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.02.2017 у зв'язку із неявкою представників позивача та відповідача, невиконанням ними вимог ухвали суду від 24.01.2017, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 28.02.2017.

28.02.2017 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача прибув у судове засідання 28.02.2017 та надав пояснення по суті справі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 28.02.2017 не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

01.04.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №1408 (далі - договір оренди), відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - бетонний майданчик (далі - майно)площею 8,00 кв.м., який розміщений за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Лісники, що перебуває на балансі Київського національного університету імені Тараса Шевченка (далі - позивач, балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.12.2012 і становить за незалежною оцінкою 87 065,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення обладнання широкосмугового радіо доступу до мережі Інтернет (п. 1.2 договору).

Судом встановлено, що приміщення було передано орендодавцем орендарю згідно з актом №1 приймання-передачі державного майна від 01.04.2013.

Згідно п. 3.1 договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - лютий 2013 - 2905,06 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п.3.2 договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% не пізніше 15 числа наступного місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

За умовами п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21 % від суми заборгованості (п. 3.8 договору).

Орендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 5.3 договору).

Згідно з п. 10.1 договір укладено строком на 1 рік, що діє з 01.04.2013 по 31.03.2014 включно.

Пунктом 10.4 договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, за умови погодження уповноваженим органом управління. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною договору.

Цього ж дня, 01.04.2013 між Київським національним університетом ім. Тараса Шевченка (далі - позивач, балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (далі - відповідач, орендар) було укладено договір про відшкодування орендної плати, податку на додану вартість, витрат на земельний податок та спожиті комунальні і експлуатаційні послуги № 079-«О» (далі - договір № 079-«О»), відповідно до п.1.1 якого предметом договору є відшкодування орендарем витрат балансоутримувача на утримання переданого в оренду державного нерухомого майна, площею 8,0 кв.м. (бетонний майданчик), яке розміщене за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Лісники, за спожиті орендарем комунальні послуги і експлуатаційні витрати та земельний податок.

Згідно з п. п. 1.3- 17 договору №079-«О» орендар перераховує балансоутримувачу 50% орендної плати та податок на додану вартість від 100% орендної плати відповідно до договору оренди від 01.04.2013 №1408, укладеного з РВ ФДМУ по Київській області. Орендар відшкодовує балансоутримувачу вартість комунальних послуг та експлуатаційних витрат згідно додатку №1. Відшкодування витрат за спожиту орендарем електроенергію розраховується згідно показань електролічильника орендаря, а в разі його відсутності - за кількістю електроенергії, спожитої джерелами електроспоживання орендаря згідно розрахунків балансоутримувача. Відшкодування земельного податку за орендовану площу здійснюється орендарем згідно додатку №1. Розрахунок згідно додатку №1 є базовим розрахунком за місяць, який коригується у зв'язку із зміною проведених витрат балансоутримувача.

Пунктом 3.2 договору №079-«О» передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно отримувати у балансоутримувача рахунок для оплати відшкодувань, згідно якого до 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити кошти на рахунок балансоутримувача. При несвоєчасному внесенні коштів сплачувати пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки.

В разі несвоєчасного або не в повному обсязі перерахування коштів на відшкодування витрат балансоутримувача нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості (з урахуванням індексації) за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 4.3 договору).

Термін дії даного договору встановлюється з 01.04.2013 по 31.03.2014 включно (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору №079-«О» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені цим договором з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Позивач зазначав, що вищевказані договори оренди №1408 та договір про відшкодування №079-«О» за взаємною згодою сторін неодноразово продовжувалися, і відповідач свої зобов'язання за цими договорами виконував у повному обсязі, однак з травня 2016 року припинив сплачувати орендні платежі та відшкодування комунальних та інших витрат.

Матеріали справи містять лист позивача №04/446 від 04.11.2016 з вимогою сплатити заборгованість станом на 28.10.2016 у розмірі 23 395,96 грн. та попередження у разі несплати боргу про відключення відповідача від електроживлення, які відповідач отримав 10.11.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів сплати вказаною заборгованості матеріали справи не містять.

Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом та просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» суму боргу у загальному розмірі 42 727,13 грн., з яких: заборгованість за договором №1408 від 01.04.2013 у сумі 29 228,16 грн., заборгованість за договором №079-«О» у розмірі 5668,61 грн., пеня за договором №1408 від 01.04.2013 у сумі 1692,45 грн. та штрафні санкції за договором №1408 від 01.04.2013 - 6137,91 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Стаття 283 ГК України передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон) передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, а статтею 19 Закону встановлений обов'язок Орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності та в строк, встановлений Договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено договір про відшкодування орендної плати, податку на додану вартість, витрат на земельний податок та спожиті комунальні і експлуатаційні послуги.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.6 договору оренди №1408 від 01.04.2013, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% не пізніше 15 числа наступного місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.2 договору №079-«О» передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно отримувати у балансоутримувача рахунок для оплати відшкодувань, згідно якого до 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити кошти на рахунок балансоутримувача.

Проте всупереч прийнятих на себе договірних зобов'язань відповідач з травня 2016 року належним чином не виконував своїх обов'язків в частинні сплати орендних платежів та відшкодування комунальних та інших витрат, в результаті чого виникла заборгованість, що за неоспореними відповідачем розрахунками позивача за договором №1408 від 01.04.2013 становить 29 228,16 грн., а за договором №079-«О» - 5668,61 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати та відшкодування комунальних та інших витрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем не надав.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди №1408 від 01.04.2013, позивач просить суд стягнути з останнього на свою користь пеню у розмірі 1692,45 грн. та штрафні санкції у розмірі 6137,91 грн.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

За умовами п. 3.7 договору №1408 від 01.04.2013, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21 % від суми заборгованості (п. 3.8 договору).

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацом другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1692,45 грн. та штраф у розмірі 6137,91 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1А, код 30753866) на користь Київського національного університету ім. Тараса Шевченка (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 60, код 02070944) заборгованість за договором №1408 від 01.04.2013 у сумі 29 228 (двадцять дев'ять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 16 коп., заборгованість за договором №079-«О» у розмірі 5668 (п'ять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 61 коп., пеню за договором №1408 від 01.04.2013 у сумі 1692 (одну тисячу шістсот дев'яносто дві) грн. 45 коп., штрафні санкції за договором №1408 від 01.04.2013 у розмірі 6137 (шість тисяч сто тридцять сім) грн. 91 коп., та судовий збір у розмірі 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане - 06.03.2017.

Суддя В.О. Демидов