ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року Справа № 904/10448/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: Чернущиков О.О. - представник ( дов. від 20.11.2016 р. )

від відповідача: Тарапатов Д.С. - представник ( дов. від 29.06.2016 р. № 56-Д )

від третьої особи: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Акант-Інвест"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 р. у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акант-Інвест",

м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства

"Акціонерний комерційний банк "Новий",

м.Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акант-Інвест" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 28.11.2014 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Акант-Інвест" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Новий", посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С.О. 28.11.2014 р., зареєстровано в реєстрі за № 1710, та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, вчинений на підставі недійного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 28.11.2014 р.

Позивач обґрунтовує недійсність спірної угоди ст. 233 ЦК України та вважає, що уклав договір на вкрай невигідних для себе умовах ( оскільки ПАТ "АКБ "Новий" набув право власності на зазначені будівлі та споруди за ціною значно нижчою порівняно з ринковою вартістю цих будівель та споруд ).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 р. ( суддя Мілєва І .В. ) у справі № 904/10448/16 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що оспорюваний правочин було укладено під впливом тяжкої для ТОВ "Акант-Інвест" обставини і на вкрай невигідних умовах.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Акант-Інвест" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на його невідповідність вимогам чинного законодавства, просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акант-Інвест" задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Акант-Інвест" зазначає на те, що станом на 2014 p. підприємство опинилось у скрутному фінансовому становищі, пов'язаному з різким коливанням курсу долару та судовими спорами з контрагентами, виникли фінансові труднощі з виплатою залишку за кредитним договором, було заблоковано рахунки, а Позивач був позбавлений повноцінною мірою здійснювати господарську діяльність, що було достатньо для ініціювання банкрутства, а потім ліквідації ТОВ "Акант-Інвест". Відсутність вільних коштів, арешт банківських рахунків та намагання кредиторів звернути стягнення на іпотечне нерухоме майно змусили ТОВ "АКАНТ-ІНВЕСТ" укласти правочин за тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, оскільки ПАТ "АКБ «НОВИЙ" набув право власності на будівлі та споруди за ціною значно нижчою порівняно з ринковою вартістю цих будівель та споруд.

Оскільки нерухоме майно коштує значно більше ніж заборгованість за кредитом, Банк запропонував відразу укласти договір оренди цього майна з правом викупу. Крім того, Відповідач запропонував здійснити нижчу оцінку майна ніж ринкову, тобто оцінити нерухоме майно у розмірі заборгованості за кредитом, що складає 558 686,44 грн.

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Новий" у відзиві на апеляційну скаргу просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки посилання Позивача на той факт, що Банк, начебто, скориставшись скрутним становищем Позивача, змусив укласти договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, а також щодо погіршення фінансового стану Позивача, не знаходять свого дійсного підтвердження, та є лише припущенням. Незадовільний фінансовий стан підприємства ( посилання Позивача на винесені рішення про стягнення заборгованості, виконавчі провадження) - є наслідком господарської діяльності Позивача і жодним чином не може бути віднесений до укладеного Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 28.11.2014 р. Саме Позивач виявив своє бажання та з власної ініціативи здійснив заміну сторони в зобов'язанні та запропонував укласти договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до звіту ТОВ «Д.Ю. Консалтинг» про незалежну оцінку нерухомого майна від 27.11.2014 p., ринкова вартість нежитлових будівель та споруд розташованих за адресою: АДРЕСА_1, складає 586 000,00 грн. Окрім цього, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, наслідком якого є погашення кредиту за рахунок предмета іпотеки який в свою чергу переходить у власність Іпотекодержателя, в результаті якого позичальник звільняється від кредиту, не має на меті передачу будь-яких коштів Позичальнику як це передбачено, наприклад, за договором купівлі-продажу.

ОСОБА_3 ( третя особа ), у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки Позивач не довів ті факти на які посилається в позовній заяві, а його доводи не підтверджені жодним належним доказом. Посилання Позивача на той факт, що Банк, начебто, скориставшись скрутним становищем Позивача, змусив укласти договір оренди будівель та споруд, а також щодо погіршення фінансового стану Позивача, не знаходять свого дійсного підтвердження, та є лише припущенням. Саме Позивач виявив своє бажання та з власної ініціативи здійснив заміну сторони в зобов'язанні та запропонував укласти договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. ТОВ «Акант-Інвест» на час розгляду цієї справи в суді не розрахувався зі своїми кредиторами, добровільно не сплатив жодного боргу, але питання визнання підприємства банкрутом не розглядалось судами, ні ініціювалось ні одним з кредиторів товариства.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р. у справі № 904/10448/16, апеляційну скаргу прийнято до розгляду. Розгляд справи призначено на 02.02.2017 р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 р. у зв'язку із клопотанням Позивача про відкладення, розгляд апеляційної скарги у справі № 904/10448/16 відкладено на 16.02.2017 р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 р. розгляд апеляційної скарги у справі № 904/10448/16, відкладено на 28.02.2017 р.

У судове засідання 28.02.2017 р. представник Третьої особи не з'явився. Від представника Третьої особи надійшло клопотання про чергове відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку з неможливістю приймати участь в судовому засіданні через перебуванні у відрядженні.

Представник Позивача заперечував проти чергового відкладення розгляду справи.

Представник Відповідача вирішення вказаного клопотання поклав на суд.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення Третьої особи про дату, час та місце судового засідання, разом з тим, явка її предстаника судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Третьої особи про чергове відкладення та можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 28.02.2017 р. за відсутності представника Третьої особи, який надавав у попередньому судовому засіданні пояснення по справі.

У судовому засіданні проведеному 28.02.2017 р. оголошені вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Новий" та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "Акант" укладено Кредитний договір № 1268911/К1, за яким останньому було відкрито кредитну лінію строком з 03.11.2011 р. до 01.11.2013 р.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 03.11.2011 р. між ПАТ "АКБ "Новий" ( Іпотекодержатель ) та ТОВ "Акант-Інвест" (Іпотекодавець ) було укладено іпотечний договір № 1269111/3-(1268911), за яким останній, як майновий поручитель, передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: будівля проходної літ. А-1, а-1, загальною площею 74,4 кв. м., козирок; будівля матеріального прирейкового складу літ. В-1, загальною площею 97,5 кв.м., ґанок літ.в; навіси літ. Д, У, Р, К, Л, будівля матеріального складу № 5 літ. Е-1, загальною площею 501,7 кв. м., ґанки літ. е, е1, е2, е3, е4, будівля складу фарб і хімікатів літ. Ж, підвал під Ж, вхід в підвал літ. Ж1 ( напівзруйноване ); навіс для платформ літ.3; будівля складу цементу літ. М-1, МІІ-1, МІІІ-1, загальною площею 1036,5 кв. м., козирок літ.м; ваги автомобільні літ. С-1, загальною площею 12,4 кв.м.; навіс для автовагів літ. Т, естакада II, споруди № 1-5, 7, І, III (надалі - будівлі та споруди), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 1,4363 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Іпотечний договір № 1269111/3-(1268911) було посвідчено 03.11.2011 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С. О., та зареєстровано в реєстрі за № 2386.

Відповідно до п. 2.3 іпотечного договору сторони домовились про те, що на момент укладення цього договору вартість предмета іпотеки становить 3 200 000,00 грн., про що окремо було складено та підписано сторонами протокол узгодження договірної ціни, що є додатком № 1 до вказаного іпотечного договору.

Звернення стягнення на предмет Іпотеки буде здійснюватись одним з таких способів за вибором Іпотекодержателя: 1) за рішенням суду; 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим Договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя ( п. 6.2. іпотечного договору ).

19.09.2012 р. між ПАТ "АКБ "Новий" ( Кредитор ) та ТОВ виробничо-комерційного підприємства "Акант"( Боржник ), ТОВ "Акант-Інвест" ( Новий боржник ) було укладено Договір про заміну сторони в зобов'язанні, за умовами якого сторони дійшли згоди про заміну сторони в кредитному договорі № 1268911/К1 від 03.11.2011 р., а всі права та обов'язки ТОВ ВКП "Акант" ( як боржника за кредитним договором ) прийняв на себе ТОВ "Акант-Інвест" (а. с. 156 -157 ).

19.09.2012 р. між ПАТ "АКБ "Новий" ( Іпотекодержатель ) та ТОВ "Акант-Інвест" ( Іпотекодавець ) укладено Договір про внесення змін і доповнень до Іпотечного договору № 1269111/3-(1268911) від 03.11.2011 р., за умовами якого сторони дійшли згоди та вирішили внести зміни до Іпотечного договору у зв'язку зі зміною сторони ( Боржника ) в кредитному договорі. П. 2.3 виклали у наступній редакції: "Оціночна вартість предмету іпотеки. За домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет іпотеки оцінено у сумі 1 401 526,00 грн. При цьому сторони згодні з тим, що при звернення стягнення та реалізації предмету Іпотекодержатель не буде зв`язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмета іпотеки" ( а. с. 149 ).

Аналогічна сума - 1 401 526,00 грн. була зазначена і в протоколі узгодження договірної ціни ( а. с. 150 ).

30.09.2014 р. протоколом загальних зборів № 4 Позивач ухвалив, звернутись до АКБ «НОВИЙ» із листом про виконання зобов'язань ТОВ «Акант-Інвест» за кредитним договором № 1268911/К1 від 03.11.2011 р. шляхом передачі на баланс Банку предмету іпотеки: будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 згідно укладеного іпотечного договору. Укласти з Банком договір про задоволення вимог Іпотекодержателя з подальшим оформленням на АКБ «НОВИЙ» права власності на предмет іпотеки. Право підпису договору про задоволення вимог Іпотекодержателя залишено за ОСОБА_7 ( а. с. 85 )

30.09.2014 р. ТОВ «Акант-Інвест» листом за вих. № 90, звернувся до Банку та запропонував, в зв'язку із неможливістю своєчасного виконання обов'язків за укладеним кредитним договором № 1268911/К1 від 03.11.2011 р., укладеного між АКБ «НОВИЙ» та ТОВ «Акант-Інвест» прийняти на баланс Банку предмет іпотеки: будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, згідно іпотечного договору № 12691113/3-(1268911) від 03.11.2011 p., який є забезпеченням за вищезгаданим кредитним договором, шляхом укладення договору про задоволення вимог Іпотекодержателя з подальшим оформленням на АКБ «НОВИЙ» права власності на предмет іпотеки ( а. с. 84 ).

28.11.2014 р. між ПАТ "АКБ "Новий" ( Іпотекодержатель ) та ТОВ "Акант-Інвест" ( Іпотекодавець ) укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого Іпотекодавець передав, а Іпотекодержатель прийняв у власність за вартістю і на умовах, визначених даним договором, належні ТОВ "Акант-Інвест" будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 1,4363 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в рахунок виконання зобов'язань перед ПАТ "АКБ "Новий" за кредитним договором № 1268911/К1 від 03.11.2011 р. стосовно повернення суми кредиту в розмірі 500 000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі, строки передбачені кредитним договором, з оплатою комісії, а також штрафних санкцій. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С.О. 28.11.2014 р., зареєстровано в реєстрі за № 1710 ( а. с. 20 - 23 ).

Відповідно до п. 2.1. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, вартість будівель та споруд згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна - нежитлових будівель - ТОВ «Д.Ю. Консалтинг» ( сертифікат суб'єкту оціночної діяльності ФДМУ №16200/14 від 28.03.2014 р. ) складає 586 000,00 грн. Вартість будівель та споруд, за якою Іпотекодержатель набуває їх у власність в рахунок виконання Основного зобов'язання становить за згодою сторін даного договору 558 686,44 грн.

В п. 5.4. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя договору, сторони встановили, що у зв'язку з переходом будівель та споруд - предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя за цим договором, зобов'язання за Кредитним договором № 1268911/К1 від 03.11.2011 р. з усіма змінами та доповненнями до нього, вважаються виконаними в сумі 558 686,44 грн.

Позивач вважає, що уклав договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 28.11.2014 р. з ПАТ "АКБ "Новий" на вкрай невигідних для себе умовах (оскільки ПАТ "АКБ "Новий" набув право власності на зазначені будівлі та споруди за ціною значно нижчою порівняно з ринковою вартістю цих будівель та споруд) та просить визнати вказаний договір недійсним з підстав передбачених ст. 233 ЦК України. Так, Позивач посилається на те, що в іпотечному договорі сторони домовились, що на момент укладення цього договору вартість предмета іпотеки становить 3 200 000,00 грн., а у п. 2.1. договору про задоволення вимог іпотекодержателя сторони визначили вартість вказаних будівель і споруд, за якою ПАТ "АКБ "Новий" набув їх у власність, у розмірі 558 686, 44 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, Позивач посилається на низку рішень щодо стягнення коштів з ТОВ "Акант-Інвест" ( роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень ): рішення від 12.08.2014 р. по справі № 904/4587/14 про стягнення з ТОВ "Акант-Інвест" 104 276,26грн. ( а. с. 24-33 ); ухвали від 20.08.2014 р. по справі №911/3174/14 про видання наказу про примусове виконання рішення третейського суду 1 437,66 грн. та стягнення судового збору у розмірі 1 827грн. ( а. с. 35-38 ); рішення від 03.09.2014 р. по справі № 904/4884/14 про стягнення з ТОВ "Акант-Інвест" 21 665,31грн. ( а. с. 39-43 ), загалом про стягнення з ТОВ "Акант-Інвест" - 129 206,23 грн.; постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41314222 від 23.12.2013 р. - на підставі виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/7920/13-ц про стягнення з ОСОБА_7 - 433 605,00 грн. ( а. с. 44 ), яка відповідно до статуту Позивача є єдиним учасником товариства; ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про звернення стягнення на грошові кошти ТОВ "Акант-Інвест" з метою виконання вимог за виконавчим документом № 201/7920/13-ц ( а. с. 45-46 ).

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, відмовляючи в задоволені позовних вимог Позивача, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 28.11.2014 р., укладеного між сторонами, оскільки Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що оспорюваний правочин було укладено під впливом тяжкої для ТОВ "Акант-Інвест" обставини і на вкрай невигідних умовах. Відповідно і в задоволені вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, також було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд попередньої інстанції виходив з того, що тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Потерпілий, який оскаржує правочин, повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він взагалі або на зазначених умовах не уклав би правочин.

Місцевий суд приймаючи оскаржуване рішення, виходив з наступного: По-перше, відповідно до договору про внесення змін та доповнень від 19.09.2012 р. до іпотечного договору № 1269111/3-(1268911) від 03.11.2011 р. сторони дійшли згоди викласти п. 2.3 у наступній редакції: "Оціночна вартість предмету іпотеки. За домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет іпотеки оцінено у сумі 1 401 526,00 грн. При цьому сторони згодні з тим, що при звернення стягнення та реалізації предмету іпотекодержатель не буде зв`язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмета іпотеки". Аналогічна сума - 1 401 526,00 грн. - зазначена в протоколі узгодження договірної ціни Тобто, сторони за взаємною згодою зменшили вартість предмету іпотеки з 3 200 000,00грн. до 1 401 526,00 грн. По-друге, в матеріалах справи наявний висновок про вартість ( а. с. 83 ) відповідно до якого суб'єкт оціночної діяльності ТОВ "Д.Ю.Консалтинг" станом на 03.11.2014 р. визначив ринкову вартість нерухомого майна ( вул. Ногінська, 48а ) з ПДВ у розмірі 586 000,00грн. По-трете, в п. 2.3 ( в редакції договору про внесення змін та доповнень від 19.09.2012 р. ) сторони чітко визначили, що при звернення стягнення Іпотекодержатель не буде зв`язаний або будь-яким чином обмежений оціночною вартістю предмета іпотеки у розмірі 1 401 526,00 грн.

Позивачем не було подано жодних інших висновків про вартість майна, проведених суб'єктом оціночної діяльності, як станом на дату укладання спірного договору, так і на дату укладання іпотечного договору, або внесення до нього змін.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками господарського суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ( п. 1 ст. 638 ЦК України ).

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 203 вказаного Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки.

При цьому, в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тобто, для кваліфікації правочину за ст. 233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність зазначених двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Позивачем не доведено наявності тяжких обставин, які змусили його укласти ці додаткові угоди і що їх не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, а посилання на те, що Відповідач погрожував йому звернути стягнення на предмет застави і іпотеки, не можуть бути враховані у якості тяжкої обставини, оскільки переукладаючи Кредитний договір і в забезпечення його виконання договір іпотеки, Позивач, як Позичальник ( заставодавець/іпотекодавець ) знав про можливість настання негативних наслідків у разі невиконання ним умов кредитного договору, зокрема про право Відповідача ( кредитора ) звернути стягнення на предмети застави та іпотеки, а тому дії Відповідача по реалізації своїх прав за вказаними договорами не можна вважати примусом Позивача до укладання спірної угоди.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання Позивача на існування судових рішень про стягнення з нього незначних грошових сум, оскільки відповідальність сторони договору не настає при належному виконанні стороною умов договору. Тобто, залежить від добросовісності сторони.

Крім того, згідно зі ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Ч. 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Також ст. 37 Зокону України «Про іпотеку» встановлено, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Так, відповідно до звіту ТОВ «Д.Ю. Консалтинг» про незалежну оцінку нерухомого майна від 27.11.2014 p., ринкова вартість нежитлових будівель та споруд розташованих за адресою: АДРЕСА_1, складає 586 000,00 грн.

Тобто, є необґрунтованим твердження Позивача, щодо реальної вартості предмета іпотеки вказаної в Іпотечному договорі № 1269111/3-(1268911), а саме: п. 2.3. вказаного договору встановлено, що за домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет іпотеки оцінено в сумі 3 200 000,00 грн. При цьому сторони згодні з тим, що при зверненні стягнення та реалізації предмету іпотеки Іпотекодержатель не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною сумою. Вказана сума, лише погоджена сторонами договору, про що свідчить протокол узгодження договірної ціни та жодним чином не може свідчити про реальну вартість предмету іпотеки.

Таким чином, укладаючи спірний договір сторони скористались своїм правом, наданим ст. 259 ЦК України, та визначили вартість об'єкта купівлі-продажу, виходячи з відповідної його оцінки.

У п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до приписів статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Отже, судом попередньої інстанції правомірно відмовлено Позивачеві в задоволенні позовних вимог, враховуючи відсутність передбачених ст. 233 ЦК України підстав для визнання спірного договору недійсним.

Виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин справи, з урахуванням того, що господарський суд у порядку ст. 43 ГПК України всебічно і повно дослідив подані сторонами докази, усім доводам надав обґрунтовану та належну правову оцінку, проаналізував відносини сторін та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права, відсутні підстави для зміни або скасування рішення місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції, та зводяться передусім до переоцінки доказів у справі.

Керуючись ст. ст. 101 - 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акант-Інвест" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 року у справі № 904/10448/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 01.03.2017 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя О.В. Чус