РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/1476/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані роздрібні

системи»

до Аграрного фонду

про стягнення 899 509,88 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Войтович В.А. - по дов. б/н від 26.12.2016

від відповідача Авраменко В.Д. - по дов. № 592 від 10.01.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані роздрібні системи» про стягнення з Аграрного фонду 899 509,88 грн. витрат на зберігання цукру-піску за період з 01.10.2016 по 30.11.2016 внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору складського зберігання цукру № 1ц від 06.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 порушено провадження у справі № 910/1476/17 та призначено її до розгляду на 21.02.2017.

Позивачем 16.02.2017 до відділу діловодства суду подано заяву в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 1 799 019,72 грн. витрат на зберігання цукру-піску за період з 01.10.2016 по 31.01.2017.

Відповідач у поданому 21.02.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що за умовами договору зберігання підлягав передачі цукор-пісок буряковий в кількості 38 833,395 тонн, що упакований у 50 кг мішках у кількості 776 668 штук. Прийняття цукру на зберігання відбувається після проведення інвентаризації за участю сторін та факт прийняття посвідчується актом передавання-приймання на підставі акту інвентаризації. у зв'язку з неможливістю здійснити перевірку фактичної наявності цурку та скласти акт приймання-передачі відповідач звернувся до правоохоронних органів із заявою про протиправне заволодіння державним майном. за наслідками обшуку слідчим було проведено інвентаризацію залишків ТМЦ, а саме цукру-піску та виявлено його в кількості 35 980,395 тонн, з яких 8 266,605 тонн - тростинного цукру (що не є об'єктом державного цінового регулювання). Зазначає, що відсутній розрахунок позовних вимог. а тому не можливо встановити яку кількість цукру-піску позивач використовував під час підготовки позовної заяви.

Позивач в судовому засіданні 21.02.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 21.02.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 21.02.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані роздрібні системи» (зберігач, позивач) та Аграрним фондом (поклажодавець, відповідач) було укладено договір складського зберігання цукру № 1ц (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору зберігач надає поклажодавцю послуги щодо складування та зберігання (складування та зберігання цукру-піску в м. Луцьк Волинської області) код ДК 016:2010 - 52.10.1 (далі - послуги).

Згідно з п. 1.2 договору поклажодавець передає, а зберігач приймає цукор-пісок буряковий на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 в: кількості 38 833,395 тонни, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 776 668 штук (далі - цукор) Прийняття цукру на зберігання відбувається після проведення інвентаризації за участю Сторін.

Факт прийняття цукру на зберігання зберігачем та повернення його зі зберігання поклажодавцю, посвідчується актом передавання-приймання, що формується на підставі, акту інвентаризації, що визначає фактичну кількість та якість цукру та є невід'ємною частиною цього договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг зберігання цукру за період з 01.10.2016 по 31.01.2017, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 1 799 019,72 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 936 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 8.1 договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підсипання сторонами та кріплення печатками та підписання акту передавання-приймання цукру на зберігання і діє до 31.12.2015.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 8.2 договору відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин між поклажодавцем та зберігачем, які виникли з 01.08.2015.

Пункт 1 статті 938 Цивільного кодексу України встановлює, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

В пункті 5.1 договору строк зберігання цукру визначено - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

В матеріалах справи наявні акти наявності цукру закупленого до державного інтервенційного фонду та відповідності їх кількісним та якісним показникам від 02.11.2016, від 06.12.2016, від 05.01.2017 та від 03.02.2017, які складені з посиланням на договір складського зберігання № 1ц від 06.10.2015.

Даними актами підтверджено наявність кількості цукру-піску бурякового (2010-2012 рр) у кількості 27 713,790 тонн та цукру-піску тростинного у кількості 8 266,605 тонн, загалом у кількості 35 980,395 тонн.

Вказані акти з боку Аграрного фонду підписано головним спеціалістом відділу обліку контролю за зберіганням, страхуванням та переміщенням ОДЦР - Гожик О.М.

В довіреності № 522 від 21.12.2015, виданої Аграрним фондом Гожик О.М., серед повноважень зазначено право останньої від імені Аграрного фонду приймати участь у проведенні перевірок та звірок кількості та якості, а також дотримання умов зберігання та складування товарно-матеріальних цінностей, які належать Аграрному фонду та знаходяться на зберіганні у третіх осіб; підписувати акти перевірки наявності об'єктів державного цінового регулювання, закупленого до державного інтервенційного фонду, та відповідності їх кількісним та якісним показникам.

Пунктом 3.6 договору визначено, що поклажодавець зобов'язаний своєчасно сплатити вартість наданих йому послуг на підставі актів, зміст та форма яких відповідають чинному законодавству України в межах коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Розрахунки за надання послуг щодо зберігання проводяться в грошовій формі (в гривнях) з урахуванням податку на додану вартість шляхом перерахування на поточний рахунок зберігача (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору тариф за надання послуг щодо зберігання становить 12,50 грн. за 1 тонну в місяць з урахуванням ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем здійснено розрахунок суми боргу в розмірі 1 799 019,72 грн. наступним чином: 35 980,395 тонн х 12,50 грн. за 1 тонну в місяць х 4 місяці (з 01.10.2016 по 31.01.2017).

Відповідно до п. 4.3 договору поклажодавець сплачує вартість послуг щодо зберігання цукру на підставі актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками.

Згідно з п. 4.5 договору акти виконаних робіт надаються зберігачем протягом 10 робочих днів місяця наступного за розрахунковим.

Позивачем складено (підписано та скріплено печаткою) акти виконаних робіт до договору за зберігання цукру-піску у кількості 35 980,395 тонн та розрахунки обсягів за зберігання за жовтень 2016 року на суму 449 754,93 грн. та за листопад 2016 року на суму 449 754,93 грн.

Вказані акти та розрахунки були разом з претензією № 30/11-1 від 30.11.2016 надіслані відповідачу для підписання, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 30.11.2016 та фіскальним чеком поштової установи № 4527 від 30.11.2016, за номером поштового відправлення 764.

З витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» вбачається, що відправлення за штрихкодовим ідентифікатором № 764 отримано відповідачем 06.12.2016.

В подальшому позивачем складено (підписано та скріплено печаткою) акти виконаних робіт до договору за зберігання цукру-піску у кількості 35 980,395 тонн та розрахунки обсягів за зберігання за грудень 2016 року на суму 449 754,93 грн. та за січень 2017 року на суму 449 754,93 грн.

Вказані акти та розрахунки були разом з претензією № 02/02/17 від 02.02.2017 надіслані відповідачу для підписання, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 02.02.2017 та фіскальним чеком поштової установи № 0029 від 02.02.2017 за номером поштового відправлення 407.

З витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» вбачається, що відправлення за штрихкодовим ідентифікатором № 407 отримано відповідачем 07.02.2017.

Проте, відповідач зазначені акти не підписав та не повернув позивачу.

Порядок приймання-передачі наданих послуг прямо не визначений у законодавстві. В такому випадку слід звернутись до аналогії закону за ст. 8 Цивільного кодексу України та застосувати до законодавчо неврегульованих відносин ті норми права, які регулюють подібні за змістом цивільні відносини.

Так ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передбачено, що акт, підписаний однією стороною, є належним доказом виконання роботи, за умови, що судом не визнано мотиви відмови від підписання іншою стороною обґрунтованими.

Відповідачем доказів в підтвердження не надання позивачем послуг за договором не подано. Також відповідачем не подано доказів того, що відповідач отримавши зазначені вище акти надавав позивачу обґрунтовані відмови або зауваження щодо якості наданих послуг.

Згідно з ч. 3 ст. 946 Цивільного кодексу України якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо внесення плати за обумовлені договором послуги в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.10.2016 по 31.01.2017, яка за обґрунтованими розрахунками позивача складає 1 799 019,72 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 799 019,72 грн. основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані роздрібні системи» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані роздрібні системи» (43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, 1, ) 1 799 019 (один мільйон сімсот дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятнадцять) грн. 72 коп. основного боргу, 26 985 (двадцять шість тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 30 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 28.02.2017.

СуддяВ.В. Сівакова