РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017Справа №910/23165/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроформат Інжиніринг»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд»

про стягнення 273 100 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Березуцький Ю.В., Скороход В.В. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроформат Інжиніринг» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд» про стягнення 273 100 грн.

Ухвалою від 19.12.2016р. було порушено провадження по справі №910/23165/16 та призначено її розгляд на 13.01.2017р.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача, враховуючи ненадання в повному обсязі витребуваних документів та необхідність витребування нових доказів, ухвалою від 13.01.2017р. розгляд справи було відкладено на 03.02.2017р.

02.02.2017р. представником відповідача подано через відділ діловодства суду документи на виконання вимог ухвали суду та відзив.

У судовому засіданні 03.02.2017р. представником позивача було надано усні пояснення по суті справи, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог надали заперечення.

Крім того, сторонами було подано спільне клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів.

Відповідно до ст.69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку щодо задоволення клопотання сторін про продовження строків розгляду справи.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.02.2017р. було оголошено перерву до 20.02.2017р.

Представник позивача у судове засідання 20.02.2017р. не з'явився, проте, 20.02.2017р. через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники відповідача проти задоволення означеного клопотання надали заперечення.

Судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроформат Інжиніринг» про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

За змістом ст.22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Наразі, клопотання заявника обґрунтоване перебуванням представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроформат Інжиніринг» у відрядженні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст.32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Наразі, позивачем не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів неможливості направити у судове засідання іншого свого представника, як і не надано доказів перебування представника у відрядженні.

До того ж, заявником в порядку ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України не доведено неможливості заміни уповноважених представників, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ними трудовими відносинами.

При цьому, суд зазначає, що п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» також передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, слід звернути увагу заявника на те, що у відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» він роз'яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження. Точкою відліку переважно є момент звернення до національного суду з позовом, хоча цей момент може настати і раніше, наприклад, якщо судовому розгляду має передувати попередній обов'язковий розгляд справи адміністративним (виконавчим) органом (рішення у справі «Еркнер і Гофауер проти Австрії»).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Наразі, суд зазначає, що справа №910/23165/16 розглядається з 16.12.2016р., а отже, подальше відкладення розгляду справи може призвести до затягування строків розгляду спору, порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для відкладення розгляду справи та відмову в задоволенні клопотання позивача.

Представником відповідача у судовому засіданні 20.02.2017р. було надано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких останній проти задоволення позовних вимог надав заперечення.

Наразі, суд зазначає, що неявка позивача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи виходячи з представлених до матеріалів справи документів, а отже, справа №910/23165/16 може бути розглянута по суті у судовому засіданні 20.02.2017р.

В судовому засіданні 20.02.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроформат Інжиніринг» (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд» (субпідрядник) було укладено договір підряду №11/13, відповідно до п.2.1 якого субпідрядник зобов'язується на умовах договору та згідно з вимогами чинного законодавства за завданням підрядника та згідно з проектною документацією на свій ризик виконати та здати підряднику в установленому договором строк роботи, що включають в себе капітальний ремонт автомобільної дороги М 03 Київ - Харків - Довжанський, км 44+500, км 90+000, а саме: будівельно-монтажні роботи по встановленню двох ліфтових шахт.

За умовами п.2.2 договору №11/13 від 22.02.2013р. підрядник зобов'язується надати субпідряднику будівельний майданчик, проектну документацію, оформлену належним чином у відповідності до умов цього договору та чинного законодавства, у порядку та строки, передбачені договором.

У п.2.3 договору №11/13 від 22.02.2013р. зазначено, що субпідрядник зобов'язується передати підряднику в належний строк закінчені роботи, що є предметом цього договору, та усунути на першу вимогу підрядника дефекти, недоліки, неякісні та/або такі, що не відповідають вимогам договору, матеріали та/або обладнання під час гарантійного строку експлуатації об'єкту.

Згідно п.3.1 укладеного між сторонами правочину загальна вартість робіт є твердою та визначається на підставі договірної ціни (додаток №1) і становить 441 750 грн., в тому числі, податок на додану вартість - 73 625 грн. Ціни на роботи встановлюються в національній валюті України.

Відповідно до п.4.3 договору №11/13 від 22.02.2013р. розрахунки за правочином проводяться на підставі договірної ціни (додаток №1), специфікації (додаток №4), які є невід'ємними частинами договору. Підрядник зобов'язується здійснити попередню оплату за обладнання та роботи за договором наступним чином: перший етап - 40% загальної вартості робіт перед початком виробництва; другий етап - 13% загальної вартості; третій етап -37% вартості робіт. Остаточний розрахунок підрядник здійснює по факту виконаних робіт та підписання актів форми КБ-2, КБ-3 в термін п'яти банківських днів.

У п.5.2 договору №11/13 від 22.02.2013р. визначено, що підрядник зобов'язаний, в тому числі, передати субпідряднику по акту приймання-передачі об'єкт для проведення субпідрядником будівельно-монтажних робіт, вказавши в акті місця дислокацій (розташування) на місцевості та прив'язки споруд ліфтових шахт до існуючих мостових конструкцій.

У розділі 6 договору №11/13 від 22.02.2013р. контрагентами було погоджено строки виконання робіт.

Зокрема, відповідно до п.6.1 правочину субпідрядник виконує роботи за договором з моменту отримання передплати з боку підрядника відповідно до п.4.3 та приймання об'єкту для виконання робіт за актом приймання-передачі.

За умовами п.6.3 договору №11/13 від 22.02.2013р. термін завершення робіт та підписання сертифікату про завершення робіт визначається до 01.04.2013р. Термін виконання робіт за договором продовжується на строк виконання підрядником умов п.6.1 договору.

Термін виконання робіт за договором продовжується на строк прострочення зобов'язань з боку підрядника.

У п.13 вказано, що договір вважається укладеним та набирає чинності з дати його підписання сторонами і скріплення печатками сторін, тобто, з 22.02.2013р. і діє до 01.04.2013р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов'язків за договором.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №11/13 від 22.02.2013р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать представлені до матеріалів справи документи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроформат Інжиніринг» в якості попередньої оплати було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд» грошові кошти на загальну суму 273 100 грн., зокрема, 22.02.2013р. перераховано 176 700 грн., 26.03.2013р. - 60 000 грн., 12.04.2013р. - 34000 грн., 31.05.2013р. - 2400 грн.

Проте, за твердженнями позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд» роботи за договором №11/13 від 22.02.2013р. своєчасно виконано не було, внаслідок чого заявником було направлено на адресу відповідача претензію від 20.09.2016р. про повернення попередньої оплати.

Одночасно, зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроформат Інжиніринг» Товариством з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд» виконано не було, грошові кошти не повернуто, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення 273 100 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За приписами ст.846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Як вказувалось вище, у п.5.2 договору №11/13 від 22.02.2013р. визначено, що підрядник зобов'язаний, в тому числі, передати субпідряднику по акту приймання-передачі об'єкт для проведення субпідрядником будівельно-монтажних робіт, вказавши в акті місця дислокацій (розташування) на місцевості та прив'язки споруд ліфтових шахт до існуючих мостових конструкцій.

У розділі 6 договору №11/13 від 22.02.2013р. контрагентами було погоджено строки виконання робіт.

Зокрема, відповідно до п.6.1 правочину субпідрядник виконує роботи за договором з моменту отримання передплати з боку підрядника відповідно до п.4.3 та приймання об'єкту для виконання робіт за актом приймання-передачі.

За умовами п.6.3 договору №11/13 від 22.02.2013р. термін завершення робіт та підписання сертифікату про завершення робіт визначається до 01.04.2013р. Термін виконання робіт за договором продовжується на строк виконання підрядником умов п.6.1 договору. Термін виконання робіт за договором продовжується на строк прострочення зобов'язань з боку підрядника.

Тобто, з системного аналізу умов договору №11/13 від 22.02.2013р. вбачається, що початку виконання субпідрядником робіт передує внесення підрядником попередньої оплати та передання об'єкта за актом приймання-передачі.

Наразі, суд зауважує, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Проте, всупереч означених вище вимог чинного законодавства, заявником не представлено суду належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроформат Інжиніринг» у відповідності до п.п.5.2, 6.1 спірного правочину було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд» за актом приймання-передачі об'єкт.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою належного виконання умов договору №11/13 від 22.02.2013р. субпідрядник звертався до підрядника з листом №22 від 02.03.2013р., в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд» просило передати будівельний майданчик за актом приймання-передачі.

Проте, за твердженнями відповідача, які з боку позивача не спростовані, підрядником вимог субпідрядника виконано так і не було, будівельний майданчик не передано. Вказане свідчить про невиконання підрядником умов п.5.2 договору №11/13 від 22.02.2013р.

До того ж, судом прийнято до уваги, що листами №99 від 26.08.2014р. та №74 від 08.11.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд» було повідомлено заявника про закупівлю обладнання на виконання умов договору №11/13 від 22.02.2013р. та готовність конструкцій до встановлення на будівельному майданчику.

Таким чином, враховуючи не передання субпідряднику об'єкта, строк виконання робіт згідно умов договору №11/13 від 22.02.2013р. фактично не настав.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи, з огляду на умови п.п.6.3, 6.4, 6.1 договору №11/13 від 22.02.2013р., враховуючи, що позивачем не було представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів передання відповідного об'єкту для виконання робіт, суд дійшов висновку, що посилання заявника в якості підстави для стягнення з відповідача фактично суми попередньої оплати на невиконання субпідрядником своїх обов'язків з проведення робіт у строки, що визначені договором, є юридично неспроможними.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку щодо залишення без задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроформат Інжиніринг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа-Буд» про стягнення 273 100 грн., як безпідставних та необґрунтованих.

Твердження відповідача про сплив строків позовної давності судом до уваги не беруться з огляду на наявність самостійних підстав для відмови в позові та враховуючи, що у відповідності п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

27.02.2017р.

Суддя О.М. Спичак