Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" лютого 2017 р. Справа № 906/1219/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Гребенніковій Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Климчук В.П. дов. №б/н від 20.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №б/н від 08.02.2017р.

- від третьої особи: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпровід" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокийтранс" (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 1001220,14 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техпровід" просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 вартість втраченого товару в розмірі 998294,49 грн, 3% річних в розмірі 2625,65 грн та штраф в розмірі 300,00 грн.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на те, що відповідач, взявши на себе обов'язок по організації перевезення вантажу, згідно з заявкою-договором №31/10 від 31.10.2016р., несе відповідальність за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу перевізником, зокрема, за втрату вантажу у розмірі 38 409, 79 доларів США, що еквівалентно 998 294, 49 грн. станом на 26.09.2016р. згідно з офіційним курсом НБУ, вартість товару визначена міжнародною накладною та фінальним інвойсом від 31.10.2016р.

Ухвалою від 13.12.2016р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи щодо підготовки справи до розгляду по суті спору.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно. Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача позов просить задовольнити у повному обсязі та в усній формі наголошує, що відповідач як експедитор є належним відповідачем , оскільки особисто відповідає за втрату вантажу перевізником (третьою особою).

У відзиві на позов відповідач вимоги останнього не визнає з наступних підстав:

- у факсимільній заявці - договорі № 31/10 транспортного експедирування від 31.10.16року вказано, що за збереження вантажу відповідальність несе перевізник, в даному спорі, ТОВ "Єврокийтранс", а не експедитор;

- позивач не подав належних доказів отримання перевізником від постачальника товару, а саме - 21 тони алюмінієвої катанки в бухтах;

- наявна у справі копія міжнародної ТТН CMR № РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. не містить всіх необхідних відміток, що є обов'язковими при міжнародному перевезенні вантажів автомобільним транспортом;

- у графі 17 міжнародної ТТН CMR №РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. міститься відмітка про експедитора , що відповідає за перевезення - ОСОБА_4, з яким відповідач не мала договірних відносин;

- міжнародна ТТН CMR №РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. не містить відміток митниці про проведення митного оформлення товару компанією-постачальником, без яких товар не міг бути переміщений через митний кордон;

- оскільки позивач не довів, що постачальник товару передав останній перевізнику, відповідач не може нести відповідальність перед позивачем за не поставку товару постачальником , яку позивач обґрунтовує як втрату товару при перевезенні ( а.с. 86).

Позивач у своїх додаткових поясненнях від 31.01.2017р. та від 14.02.2017р. на спростування доводів відповідача доводить, що:

- подана до позову в копії міжнародна ТТН CMR №РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. в повній мірі відповідає вимогам Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, від 19.05.1956р., та не може містити відмітки про прийняття вантажу позивачем, оскільки такі повноваження були передані відповідачу за умовами факсимільної заявки - договору № 31/10 транспортного експедирування від 31.10.16року, і лише після прибуття вантажу на місце, передбачене для його доставки, одержувач має право вимагати від перевізника власного оригінального примірника накладної ;

- зміст факсимільної заявки - договору № 31/10 транспортного експедирування від 31.10.16року не визначає конкретну особу перевізника, тому твердження відповідача про те, що відповідальність за втрату вантажу має нести ТОВ "Єврокийтранс", як перевізник, є безпідставними;

- водночас відповідач, як експедитор, взяла на себе зобов'язання організувати перевезення вантажу з м. Щецин, Польща до м. Запоріжжя, Україна автомобільним транспортом , самостійно залучивши до виконання перевезення ТОВ "Єврокийтранс", тому несе відповідальність за дії останнього, як і за власні дії;

- окрім того, ст. 13 Конвенції передбачено, що одержувач вантажу може пред'явити вимоги перевізнику від свого імені лише у разі, якщо останні основані на праві, що витікає з договору перевезення;

- доводи відповідача про те, що вантаж не було відвантажено постачальником визначеному відповідачем перевізнику, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються наявними у справі доказами, зокрема, складеними польською районною прокуратурою Щецина ;

- відповідач займається господарською діяльністю передбаченою кодом КВЕДу 52.29" Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту", який включає в себе, зокрема, організацію перевезень автомобільним транспортом, тому за укладеною факсимільною заявкою - договором № 31/10 транспортного експедирування від 31.10.16року відповідач зобов'язалась надати зазначені послуги як експедитор, а тому несе відповідальність за втрату вантажу за правилами ст. 932 ЦК України та ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" ( а. с. 99-102, 126-127);

Додатково заперечуючи проти позову, відповідач у письмових поясненнях від 20.02.17р. додатково наголошує на такому:

- перевізник ТОВ "Єврокийтранс" (м. Київ) був погоджений позивачем , про що доводить факсимільна заявка - договір № 31/10 транспортного експедирування від 31.10.16року та надані позивачу ліценція на право здійснення таного виду діяльності, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, паспорти водіїв тощо;

- у факсимільній заявці - договорі № 31/10 транспортного експедирування від 31.10.16року сторонами чітко обумовлено, що відповідальність за вантаж несе перевізник , та відразу повідомила позивача про відсутність зв'язку з водіями та щодо виникнення підозри у зникненні вантажу;

- міжнародна ТТН CMR №РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. не містить в графі 23 даних щодо передачі вантажу уповноваженій особі перевізника (відсутній штамп перевізника та стоїть підпис невстановленої особи) та в графі 16 - найменування перевізника, країни його реєстрації адреси, телефонів та печатки ; копія цієї накладної не є належним доказом , оскільки до одержання вантажу не може бути у позивача , а відтак, не вважається належним чином засвідченою згідно вимог ст.ст. 34,36 ГПК України;

- трактування позивачем ч. 2 ст. 932 ЦК України є помилковим , оскільки свої обов'язки з виконання договору експедирування здійснювала самостійно та не залучала до їх виконання будь-яких осіб;

- відповідальність експедитора перед клієнтом, як це передбачено у ст. 934 ЦК України , визначається відповідно до глави 51 цього Кодексу, згідно ст. 618 якого боржник несе відповідальність за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання, якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця , тоді як договором передбачено відповідальність перевізника ; окрім того, умовою стягнення збитків є також наявність вини ( ст. 614 ЦК України), тоді як її відсутність з боку експедитора виключає наявність складу цивільного правопорушення в діях відповідача.

Третя особа ТОВ "Єврокийтранс" (м. Київ) участі у розгляді справи не приймала, у зв'язку з неотриманням ухвал суду на свою адресу.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06.06.2016року між ТОВ "Техпровід" (далі - Покупець) та RUSAL MARKETING GMBH (далі - Постачальник ) було укладено Договір № RM-TEXPROVODPR-2016 на поставку алюмінієвої продукції, виробник, номенклатура та перелік якої визначається сторонами в додаткових угодах, які є невід'ємною частиною укладеного договору ( далі - Договір поставки та товар).

Додатковою угодою № 2 від 20.09.2016року Покупець та Постачальник дійшли згоди здійснити чергове відвантаження продукції, а саме алюмінієвої катанки марки ІІ AKLP-PT-7E 9,5d ( TC 445-09-01) у кількості 40-а тон (+/-5%) загальна вартість якої склала 76261,35 доларів США.

20.09.2016року Постачальник направив Покупцю рахунки, попередні інвойси № № RM-10043/16-TEXPROVOD та RM-10044/16-TEXPROVOD, згідно яких поставка товару мала відбутись у період з 01.09.2016-30.09.2016р.

Покупець на умовах 100% попередньої оплати оплатив товар Постачальника в загальній сумі 76261,35 доларів США згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 10 від 26.09.16р.

З метою забезпечення доставки придбаного товару з місця відвантаження , передбаченого Договором поставки , до місця розташування Покупця , 31.10.2016року Покупцем укладено з експедитором - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ( далі - Експедитор) заявку - договір № 31/10 на перевезення вантажу автомобільним транспортом (далі - Договір експедирування).

За умовами Договору експедирування Експедитор зобов'язалась за грошову винагороду в суму 36000,00грн забезпечити доставку вантажу за маршрутом м. Щецин, Польща - м. Запоріжжя, Україна вантажним автомобілем Iveko НОМЕР_3 з напівпричепом van hool НОМЕР_2, водій ОСОБА_5 .

Власником вантажного автомобіля Iveko НОМЕР_3 з напівпричепом van hool НОМЕР_2 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврокийтранс" (м. Київ), яке має ліценцію Державної служби України з безпеки на транспорті № 572 від 26.08.2016року ( далі - Перевізник).

Як свідчать матеріали справи, станом на дату укладення Договору експедирування, Експедитор та Перевізник перебували в договірних відносинах згідно укладеного 26 жовтня 2016року договору на постачання послуг по перевезенню міжнародних вантажів автомобільним транспортом № 194/26/10/16 ( далі - Договір перевезення).

Договір експедирування передбачав, що товар буде відвантажено в м. Щецин, Польща - 31.10.2016р. та доставлено за адресою Україна, м. Запоріжжя, вул. Каховська, б.32 - 03.11.2016року.

Договір експедирування містить умову про те, що перевізник несе повну матеріальну відповідальність за схоронність вантажу та що за відмову від роботи винна сторона сплачує штраф 300 грн.

31.10.16р. Постачальник оформив фінальні інвойси № № RM-10043-1/16-TEXPROVOD та RM-10045/16-TEXPROVOD, згідно яких поставка товару мала відбутись у період з 01.09.2016-31.10.2016р. автомобілем НОМЕР_2.

Зокрема згідно до фінального інвойсу RM-10043-1/16-TEXPROVOD від 31.10.2016року вартість вантаженого товару у кількості 2 573 кг склала - 38 409,79 доларів США.

Листом від 02.11.2016р. Постачальник повідомив Покупця, що при оформленні документів на товар, відвантажений згідно фінального інвойсу RM-10043-1/16-TEXPROVOD від 31.10.2016року були некоректно вказані прізвища водіїв, зокрема в CMR № РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. замість "Mokovoz Sergey" читати " Bogdan Mihail".

Однак у строк до 03.11.2016року в порушення Договору експедирування товар доставлено не було.

З посиланням на ст. 316 ГК України, ст. 932 ЦК України, гл. 51 цього Кодексу та ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", Покупець заявив позов до Експедитора про відшкодування вартості втраченого вантажу в розмірі 998294,49грн, що становить 38 409,79 доларів США станом на 26.09.2016р., оскільки останній несе повну відповідальність за дії Перевізника, залученого ним особисто для виконання взятих на себе зобов'язань за Договором експедирування.

Покупець, посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України, заявив до стягнення з Експедитора 2 625, 65 грн 3% річних, вважаючи , що останній допустив порушення грошового зобов'язання, строк виконання якого настав 03.11.2016р., період прострочення становить 32 дні станом на 05.12.2016року. Посилаючись на умови Договору експедирування , Покупець заявив до стягнення з Експедитора штраф в розмірі 300,00грн.

На дату винесення рішення у справі Покупець наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.

Експедитор позов не визнала, з підстав, викладених у вступній частині рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, надавши їм оцінку у сукупності за правилами ст. 43 ГПК України, господарський суд дійшов висновку позов задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування ( далі - Закон).

За визначенням Закону клієнт-це споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України, ст. 316 ГК України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з ч. 2 ст. 316 ГК України Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Експедитор за Договором експедирування взяла на себе зобов'язання організувати перевезення товару автомобільним транспортом і за маршрутом, вибраним Покупцем та уклала від свого імені договір перевезення товару з Перевізником .

За умовою п.2.3 Договору перевезення Експедитор та Перевізник домовились, що кількість, рід вантажу, вантажовідправники, вантажоодержувачі , графік подання транспорту, ціни, а також інші необхідні умови , передбачені Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, зазначаються в разових заявках на кожне перевезення, а за умовами п. 3.1.1. та п. 3.1.6 цього Договору, Перевізник зобов'язався письмово підтверджувати прийняття заявки до виконання шляхом її її підписання уповноваженою посадовою особою Перевізника і скріплення печаткою , та забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення , і своєчасно доставити його вантажоотримувачу.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 10 цього Закону експедитор має право не приступати до виконання обов'язків за договором транспортного експедирування до отримання від клієнта всіх необхідних документів та іншої інформації щодо властивостей вантажу, умов його перевезення, а також іншої інформації, необхідної для виконання експедитором обов'язків, передбачених договором транспортного експедирування.

У ч. 3 ст. 933 ЦК України також передбачено, що у разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що Експедитор приступила до виконання зобов'язання за Договором експедирування шляхом оформлення з Перевізником письмової заявки № 270 від 28.10.2016р. на перевезення товару Постачальника автомобільним транспортом і за маршрутом, вибраним Покупцем вантажним автомобілем Iveko НОМЕР_3 з напівпричепом van hool НОМЕР_2, водій ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 р. № 1955-IV, перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно статті 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів ( Україна приєдналася України до Конвенції з застереженням згідно із Законом N 57-V від 01.08.2006р. ( далі - Конвенція) вантажна накладна ( в даному спорі - міжнародна автомобільна накладна (CMR) складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що вантажна накладна (в даному спорі-міжнародна автомобільна накладна (CMR) має містити, зокрема, такі дані:

- дату і місце складання вантажної накладної;

- ім'я та адресу відправника;

- ім'я та адресу перевізника;

- місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

- ім'я та адресу одержувача.

У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити, зокрема, перелік документів, переданих перевізнику.

Оскільки міжнародна автомобільна накладна (CMR) за загальним правилом складається в трьох оригінальних примірниках (відправнику, отримувачу і перевізнику) , а експедитор може бути четвертою стороною операції перевезення (якщо він не є одночасно перевізником) , для експедитора не передбачений оригінальний екземпляр міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Оцінюючи подану позивачем до матеріалів справи копію міжнародної автомобільної накладної CMR № РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р., засвідчену начебто з оригіналу, суд враховує, що всі три її оригінальні примірники мають бути у Перевізника в особі його водія ОСОБА_5. За умовою п.5.2.2 Договору перевезення саме Перевізник несе відповідальність за правильність і повноту оформлення документів на перевезення вантажу.

В свою чергу, у п. 3.3 Договору поставки Покупець та Постачальник домовились, що датою відвантаження є дата штемпеля вантажовідправника в CMR, а за умовою п. 3.9 цього Договору на протязі доби з дати відвантаження партії товару Постачальник письмово повідомляє Покупця про проведене відвантаження з вказівкою наступних даних: дата відвантаження, номер CMR, номер авто та вагу відвантаженого товару.

Саме в такий спосіб Покупець отримав від Постачальника копію CMR № РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. , яку засвідчив начебто з оригіналу, який у нього дійсно відсутній. Тому копія CMR дійсно не відповідає приписам ст.ст. 34 та 36 ГПК України.

Водночас оригінальний примірник CMR № РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. відсутній і в Експедитора , який мав бути йому наданий Перевізником за умовою п. 4.2 Договору перевезення.

Відсутність в Експедитора оригінального примірника CMR № РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. доводить відсутність факту надання ним послуги експедитора Покупцю , тоді як саме цей транспортний документ в силу Закону міг засвідчити належне виконання ним умов Договору експедирування.

Більше того, заперечуючи використання Покупцем копії CMR № РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р. як належного та допустимого доказу у справі, Експедитор надає оцінку її змісту, зокрема, графам 16,17, 23 тощо.

Оскільки суд погоджується з доводами відповідача про те, що копія вищезазначеного транспортного документу не може бути оцінена судом як доказ, заперечення Експедитора щодо змісту реквізитів CMR № РАІ/16/600-СІS від 31.10.16р., вчинених підписів тих чи інших осіб в транспортному документі, внесених виправлень тощо , судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Статтею 934 ЦК України передбачено, що за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування, експедитор відповідає перед клієнтом, відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Статтею 618 ЦК України, яка вміщена у главу 51 цього Кодексу, передбачено, що боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосередньо виконавця.

Умови зазначеної статті є загальними для застосування у зобов'язальних відносинах, тому при вирішенні цього спору, суд враховує насамперед приписи ст. 13 Конвенції , якою передбачено, що одержувач вантажу може пред'явити вимоги перевізнику від свого імені лише у разі, якщо останні основані на праві, що витікає з договору перевезення.

Однак Покупець не укладав з Перевізником договору перевезення. Враховуючи ту обставину, що Перевізник не є також стороною Договору експедирування, ст. 618 ЦК України застосовується виключно відносно Експедитора, що додатково закріплює норма ч. 3 ст. 14 Закону, який є спеціальним у спірних правовідносинах.

Таким чином, відповідно до ст. 932 ЦК України, ч. 3 ст. 14 Закону за втрату вантажу відповідальним перед клієнтом лишається експедитор, який в подальшому має право в порядку регресу відшкодувати збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням обов'язків іншою особою, а також застосувати інші засоби відповідальності, що передбачені договором між експедитором та іншою особою або цивільним законодавством.

Отже, право на позов до експедитора, що випливає з договору транспортного експедирування, має лише клієнт, в тому числі на позов у зв'язку з втратою вантажу.

З врахуванням вищевикладеного, позов в частині вартості втраченого вантажу в сумі 998294,49 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Натомість вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 2 625, 65 грн 3% річних, задоволенню не підлягає, оскільки станом на 03.11.2016року у відповідача не існувало грошового зобов'язання перед позивачем, а тому не існувало строку його виконання та факту прострочення у період з 03.11.16р. по 05.12.2016року. Не підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 300,00грн. , оскільки зазначена відповідальність настає за умови відмови Експедитора від виконання Договору експедирування , тоді як відповідач приступила до його виконання, і саме через це визнана позивачем належним відповідачем за позовом.

На підставі ч. 5 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін спору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7,33,43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, п/р № 4505 відкритий в ЖФКБ "Приват Банк", МФО 311744) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпровід" ( 69096, м.Запоріжжя, вул.Каховська, б.32, , п/р № 6041 відкритий в ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614) :

- 998294,49 грн вартості втраченого вантажу;

- 14975,11грн судового збору.

Видати наказ.

3. У стягненні 2625,65грн 3% річних та 300 грн штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.02.17р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2-3 сторонам (простою), 4 - третій особі (рек. з пов.)