РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"02" березня 2017 р. Справа № 910/15526/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Петухов М.Г.

судді Гулова А.Г. ,

судді Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на ухвалу господарського суду Вінницької області від 19.01.2017 р.

у справі № 910/15526/16 (суддя Тісецький С.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Урожай"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Слов'янський масложиркомбінат"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача :

1) державний реєстратор Приазовського районного управління юстиції ОСОБА_1;

2) державний реєстратор Приазовського районного управління юстиції ОСОБА_2;

3) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 19.01.2017р. по справі № 910/15526/16 було зупинено провадження у справі № 910/15526/16 до вирішення господарським судом Вінницької області справи № 905/2621/16 за позовом закритого акціонерного товариства "Слов'янськолія" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Урожай" та до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання недійсними з моменту укладання договорів.

При винесенні вищевказаної ухвали, суд першої інстанції виходив з наступного.

Місцевий господарський суд зазначив, що позовні вимоги ґрунтуються на тому, що майно яке є предметом оспорюваних договорів (Інвестиційного договору № б/н від 23.06.2015 року та Договору купівлі-продажу від 15.01.2016 року) перебуває у власності Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Державну реєстрацію права власності було здійснено на підставі рішення господарського суду Запорізької області по справі №908/5476/14, в якому суд взявши до уваги наявність між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Урожай" кредитного договору та іпотечного договору, а також врахувавши наявність заборгованості за кредитним договором, повністю задоволив позовні вимоги, а саме: в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача перед позивачем за договором кредитної лінії №26-15-09/11 від 05.08.2011р. за простроченими процентами за користування кредитом у гривні в розмірі 122510500 грн. звернув стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки №484/31/6-1 від 02.09.2011, укладеним між сторонами, посвідченим приватним нотаріусом та зареєстрованим у реєстрі за №2329 на об'єкти нерухомого майна, які належать на праві власності відповідачу, шляхом набуття позивачем права власності на: об'єкти нерухомого майна нежитлові будівлі (основних будівель 90, споруд 9) загальною площею 70030,8 м2, що розташовані за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, буд. 85; земельні ділянки площею 25,8488 га (кадастровий номер :01:008:0047), площею 0,0149 га (кадастровий номер :01:008:0048) і площею 1,9041 га (кадастровий номер :01:008:0009), розташовані за вказаною адресою. Цим же рішенням, господарський суд Запорізької області, також визнав за позивачем право власності на зазначені об'єкти.

Господарський суд Вінницької області зупиняючи провадження у справі №910/15526/16 до вирішення справи №905/2621/16 керувався тим, що у справі №905/2621/16 заявлено позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про визнання недійсними з моменту укладання договорів, укладених між ЗАТ "Слов'янськолія" та ТОВ "Торгівельна компанія "Урожай", а саме: договору купівлі-продажу земельних ділянок від 02.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 10.03.2011 року та зареєстрованого в реєстрі № 472; договору купівлі-продажу майна від 12.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 12.03.2011 року та зареєстрованого в реєстрі № 494; договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 22.08.2011 року та зареєстрованого в реєстрі № 262; договору купівлі-продажу від 04.03.2011 року № А24032; договору купівлі-продажу від 13.09.2011 року № А13091; договору купівлі-продажу від 15.09.2011 року № А30091; договору купівлі-продажу від 16.08.2011 року № А16081.

Саме за вищезазначеними договорами купівлі-продажу, позов про визнання недійсними яких розглядається у межах справи №905/2621/16, ТОВ "Торгівельна компанія "Урожай" набуло власності на об'єкти нерухомого майна нежитлові будівлі (основних будівель 90, споруд 9), а також на 3 земельні ділянки : площею 25,8488 га (кадастровий номер :01:008:0047), площею 0,0149 га (кадастровий номер :01:008:0048) і площею 1,9041 га (кадастровий номер :01:008:0009), які в подальшому з метою забезпечення належного виконання зобовязання були передані ТОВ "Торгівельна компанія "Урожай" у іпотеку ПАТ "Державний ощадний банк України" за Договором іпотеки №484/31/6-1 від 02.09.2011р.

Дійшовши висновку, що позовні вимоги у справі №910/15526/16 ґрунтуються, серед іншого на Договорі іпотеки, а також врахувавши, що предметом спору по справі №910/15526/16, як і по справі №905/2621/16 є визнання недійсними договорів щодо відчуження одного і того ж нерухомого майна місцевий господарський суд зупинив провадження у справі.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариства "Державний ощадний банк України" звернулося з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить ухвалу господарського суду Вінницької області від 19.01.2017р. про зупинення провадження у справі № 910/15526/16 скасувати та передати справу на розгляд до господарського суду Вінницької області.

Скаржник вважає, що ухвала господарського суду є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, зокрема, на таке.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що виносячи оскаржувану ухвалу суд не зясував, як повязана справа №910/15526/16, яка розглядається господарським судом, зі справою №905/2621/16 та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Скаржник доводить, що вказані справи не повязані між собою і рішення по справі №905/2621/16 ніяким чином не впливає на можливість вирішення судом справи №910/15526/16 за позовом АТ «Ощадбанк» до ТОВ «ТК «Урожай» та ТОВ «Словянський масложиркомбінат», тому що позовні вимоги банку ґрунтуються на незаконному відчуженні майна, що належить банку на праві власності, третіми особами. Вказує, що право власності правомірно набуто банком на підставі договору іпотеки №484/31/6-1 від 02.09.11р., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Повідомляє суд, що договір іпотеки не було визнано недійсним чи припиненим, а право власності на нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вважає помилковим посилання місцевого господарського суду на те, що справа №905/2621/16 повязана зі №910/15526/16, який дійшов вказаного висновку ґрунтуючись на тому, що предметом спору по вказаним справам є визнання недійсними договорів щодо відчуження одного і того ж нерухомого майна, оскільки при цьому суд не зясував, чим обумовлюється неможливість розгляду справи №910/5526/16 і не взяв до уваги те, що, у разі потреби, він не позбавлений можливості самостійно встановити обставини які покладені в основу позовних вимог АТ «Ощадбанк» у межах справи №910/15526/16.

З огляду на наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, скаржник вважає, що судом першої інстанції було винесено ухвалу з порушенням норм чинного законодавства, у звязку з чим ухвалу суду першої інстанції належить скасувати, а справу передати на розгляд до господарського суду Вінницької області.

Відповідачі та треті особи не скористалися своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч. 2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

02 березня 2017 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженої ухвали було порушено норми чинного законодавства.

Інші учасники судового процесу явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що всі учасники судового процесу були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а також те, що явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників відповідачів та третіх осіб.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала господарського суду Вінницької області від 19.01.2017 р. у справі № 910/15526/16 скасуванню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи ухвалою господарського суду Вінницької області від 19.12.2016р. прийнято до провадження справу №910/15526/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Урожай", Товариства з обмеженою відповідальністю "Слов'янський масложиркомбінат", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: державного реєстратора Приазовського районного управління юстиції ОСОБА_1; державного реєстратора Приазовського районного управління юстиції ОСОБА_2; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 19.01.2017р. яка оскаржується у даній справі, провадження у справі №910/15526/16 зупинено до вирішення справи №905/2621/16 з огляду на положення ч. 1 ст. 79 ГПК України, п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зупинення провадження, оскільки предметом спору як по справі №910/15526/16 так і по справі №905/2621/16 є визнання недійсними договорів щодо одного і того ж нерухомого майна.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду першої інстанції на предмет відповідності вимогам діючого законодавства, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали місцевого господарського суду про зупинення провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Частиною 1 ст. 79 ГПК України встановлено обовязок суду зупиняти провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Водночас, вказаний обовязок виникає лише у разі дійсної неможливості розгляду справи, що знаходиться у провадженні господарського суду, до вирішення повязаної з нею іншої справи. Йдеться про те, що рішенням іншого суду, який розглядає справу, встановлюються обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, зокрема, внаслідок обмеженості предметом позову, певної черговості розгляду вимог, неможливості розгляду тотожної справи тощо. При цьому, між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Так, у п. 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зазначено, що статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

В пункті 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено: якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 ГПК з урахуванням обставин конкретної справи є підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги у справі №910/15526/16 ґрунтуються не на договорах купівлі-продажу, позов щодо недійсності яких заявлено у межах справи №905/2621/16, а на наявності обтяжень у Державному реєстрі іпотек відповідно до договору іпотеки №484/31/6-1 від 02.09.2011 року у період укладення оспорюваного Інвестиційного договору б/н від 23.06.2015 року та на тому, що, в подальшому, позивачем було набуто право власності шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до рішення господарського суду Запорізької області №908/5476/14 від 18.12.2014р.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у разі визнання недійсними договорів купівлі-продажу у справі №905/2621/16, вказана обставина жодним чином не вплине на можливість розгляду судом справи №910/15526/16.

В той же час, судом першої інстанції не визначено, з'ясування яких саме обставин у ході розгляду справи № 905/2621/16 унеможливлює розгляд справи №910/15526/16, не зазначено, які саме обставини не можуть встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини впливають на оцінку доказів, якими ПАТ "Державний ощадний банк України" обґрунтовує свої доводи у даній справі.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до даної статті правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позовні вимоги банку ґрунтуються на незаконному відчуженні майна третіми особами, яке перебувало в іпотеці банку відповідно до укладеного між ТОВ «ТК «Урожай» та АТ «Ощадбанк» договору іпотеки №484/31/6-1 від 02.09.2011р. При цьому вказаний договір є чинним, його не було визнано недійсним чи припиненим, а вищезазначене майно перебуває у власності банку на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 18 грудня 2014 року у справі №908/5476/14. Означене рішення ГС Запорізької області було, в подальшому, залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11 березня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 27 травня 2015 року, і відповідно до нього позов АТ "Ощадбанк" задоволено повністю: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки №484/31/6-1 від 02.09.2011 та визнано за банком право власності на вказане майно.

Відповідно до ч.7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 19.01.2017 р. у справі № 910/15526/16 скасувати.

3. Справу №910/15526/16 передати на розгляд господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Мельник О.В.