ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р.Справа № 922/4742/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Харківського обласного Територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків
до Білоколодязької селищної ради, с. Білий Колодязь
про зобов'язання виконання рішення
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №30 від14.11.2016 р.;

відповідача - ОСОБА_2, посвідчення голови №1 від 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ ТЕРИТОРІАЛЬНЕ ВІДДІЛЕННЯ АНТИМОНОПОЛЬНОГО КОМІТЕТУ УКРАЇНИ звернувся з позовом до відповідача БІЛОКОЛОДЯЗЬКОЇ ОСОБА_3 про зобовязання виконати рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.04.2016 № 40-р/к у справі № 3/03-12-16 в частині припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною першою статті 15, пунктом третім статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які призвели до недопущення конкуренції на ринку ритуальних послуг, шляхом створення ритуальної служби. Окрім того, позивач просить Суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано нестворенням відповідачем ритуальної служби на своїй території в супереч покладеного на нього рішенням від 19.04.2016 № 40-р/к у справі № 3/03-12-16 обовязку. Позивач вважає, що у звязку з бездіяльністю відповідача щодо створення ритуальної служби ним було вчинено антикорупційні дії, внаслідок яких було недопущено конкуренцію на ринку ритуальних послуг.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.01.2017 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 26.01.2017 р.

В судовому засіданні за клопотанням сторін було оголошено перерву до 13.02.2017 р.

В судовому засіданні 13.02.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що обовязку органу місцевого самоврядування щодо створення ритуальної служби чинним законодавством не передбачено, а на виконання покладеного на відповідача обовязку щодо організації діяльності в сфері поховання відповідачем (в особі голови) було укладено із субєктами господарювання договори про надання ритуальних послуг. Відповідач зазначив, що на його території забезпечується належний стан кладовищ. Як пояснив відповідач, створення окремої ритуальної служби на його території є економічно не обґрунтованим з огляду на малу кількість населення та обмежені видатки з державного бюджету на фінансування відповідної селищної ради.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Суд встановив наступне.

Рішенням Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (позивач) від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16 визнано бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні організації надання ритуальних послуг на території смт. Білий Колодязь, с. Землений Яр, с. Волохівське Вовчанського району Харківської області порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 15, пунктом З статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які призвели до недопущення конкуренції на ринку ритуальних послуг; зобовязано відповідача припинити вказане порушення шляхом створення (визначення) ритуальної служби та надати підтверджуючі документи до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в 3-х місячний строк з дня отримання рішення.

Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось та є чинним станом на момент розгляду даної справи.

Позивач стверджує, що відповідач рішення від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16 не виконав, що й зумовило звернення до Cуду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, Cуд виходить з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено право органу Антимонопольного комітету України звертатися із позовом про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Як розяснено в п. 21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», при розгляді справи про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України, господарським судам для того, щоб дійти висновку про обов'язковість виконання рішення названого Комітету чи його територіального відділення, потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства.

Досліджуючи відповідність рішення позивача від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16 на предмет відповідності вимогам законодавства, Суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

У рішенні від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16 позивач дійшов висновку, що внаслідок бездіяльності відповідача, яка полягає у нездійсненні організації надання ритуальних послуг на території смт. Білий Колодязь, с. Землений Яр, с. Волохівське (у звязку з не створенням ритуальної служби), відбулось недопущення конкуренції на ринку ритуальних послуг, чи було порушено вимоги ч. 1 ст. 15, п. 3 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Наведений висновок позивача не відповідає обставинам справи та здійснено ним у звязку з неправильним застосування норм матеріального права, що обґрунтовано наступним.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції створюють ритуальні служби.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що ритуальні служби - спеціалізовані комунальні підприємства, що створюються органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом, з метою здійснення організації поховання померлих і надання ритуальних послуг, передбачених необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону.

Як встановлено Судом, на території відповідача дійсно не створено ритуальну службу. Разом з тим, відповідні обставини не свідчать про вчинення відповідачем антиконкурентної дії в вигляді бездіяльності, яка призвела до недопущення усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на ринку ритуальних послуг.

Відповідно до з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб'єктів господарювання.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що ритуальні послуги - послуги, пов'язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

З приписів ч. 1 ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вбачається, що ритуальні послуги згідно необхідного мінімального переліку населенню надаються ритуальними службами або за договором про надання ритуальних послуг суб'єктами господарювання інших форм власності.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

З огляду на приписи вказаних норм, ритуальні послуги можуть надаватись або ритуальною службою або субєктами господарювання. При цьому, допущення субєктів господарювання до конкуренції на ринку ритуальних послуг відбувається або через ритуальну службу або через сільського голову шляхом укладення з ними відповідних договорів.

Так, відповідачем, в особі його голови, було укладено три договори на виконання ритуальних послуг - з ФО-П ОСОБА_4 від 05.01.2016 р., ФО-П ОСОБА_5 від 05.01.2016 р. та ФО-П ОСОБА_6 від 01.07.2016 р. (арк.с. 35, 36, 54,55).

Про факт укладення вказаних договорів з ФО-П ОСОБА_4 від 05.01.2016 р. та ФО-П ОСОБА_5 від 05.01.2016 р. позивач був обізнаний на момент прийняття рішення від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16. Адже листом №180 від 12.04.2016 р. (арк.с. 35) відповідач повідомив позивачу відповідну інформацію. Обізнаність з даного питання і не заперечується позивачем в даному судовому процесі.

В матеріалах справи відсутні, а позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3,33, 34 ГПК України, не надано доказів недопущення головою Білоколодязької селищної ради інших субєктів господарювання до укладення договорів про надання ритуальних послуг, тобто вчинення ним дій чи бездіяльності щодо недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції в сфері ритуальних послуг.

Наведене свідчить, що у звязку з укладенням відповідачем договорів на виконання ритуальних послуг з трьома різними субєктами господарювання, склад порушення, передбачений ч. 1 ст. 15, п. 3 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» - відсутній.

Чинне законодавство, а саме положення п. 3 ч. 5 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про поховання та похоронну справу», свідчить про те, що створення ритуальної служби входить до компетенції, а не обовязку органу місцевого самоврядування.

Окрім того, за приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України, органи місцевого самоврядування, здійснюють владу і самостійно вирішують питання місцевого значення (рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009).

Так, відповідач (як орган місцевого самоврядування) зазначає, що створення ним окремої ритуальної служби є економічно необґрунтованим та практично недоцільним з огляду на невелику кількістю населення та незначні державні субвенції. За таких обставин, забезпечення конкуренції на ринку ритуальних послуг на території відповідної громади здійснюється шляхом укладення відповідачем в особі голови селищної ради договорів на надання ритуальних послуг з субєктами господарювання.

За приписами наведеної вище норми ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», антиконкурентними діями в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», є, зокрема, бездіяльність органів місцевого самоврядування, яка призвела або може призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Враховуючи відсутність законодавчо встановленого обовязку органу місцевого самоврядування на створення ритуальної служби, а також забезпечення відповідачем в порядку ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», конкуренції на ринку ритуальних послуг шляхом укладення договорів на виконання ритуальних послуг з трьома різними субєктами господарювання, Суд констатує відсутність правових підстав для покладення на відповідача обовязку щодо створення ритуальної служби, а висновки позивача в рішенні від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16 з приводу наявності такого обовязку у відповідача не відповідають обставинам справи та положенням ст.ст. 1, 2, 8-10, 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.ст. 15, 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Досліджуючи питання відповідності рішення позивача від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16 вимогам чинного законодавства, Суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Чинне законодавство, а саме ст.ст. 7, 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», передбачає повноваження Антимонопольного комітету України, його територіальних відділень та голів територіальних відділень щодо надання органам місцевого самоврядування лише рекомендацій чи пропозицій, але не на зобовязання органів місцевого самоврядування на вчинення певних (конкретно визначених) дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про місцеве самоврядування», державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Разом з тим, рішенням від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16 позивач, виходячи за межі власних повноважень, зобовязує відповідача вчинити конкретну дію створити ритуальну службу, що, фактично, може призвести до втручання позивача (як державного органу із спеціальним статусом) у здійснення відповідачем (як органом місцевого самоврядування) наданих йому власних повноважень (а не обовязків) щодо створення ритуальної служби.

Суд констатує, що у даному провадженні не вирішується питання зміни, скасування чи визнання недійсними рішення позивача від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16. Як свідчать матеріали справи та пояснення сторін - рішення позивача від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16 станом на момент розгляду даної справи є чинним.

Разом з тим, наведені обставини не свідчать про безумовні підстави для зобовязання відповідача в судовому порядку виконати рішення позивача від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16.

Судом встановлено, що рішення позивача від 19.04.2016 р. №40-р/к у справі № 3/03-12-16 містить висновки, які не відповідають обставинам справи та нормам ст.ст. 1, 2, 8-10, 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.ст. 15, 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст.ст. 7, 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ст. 20 Закону України «Про місцеве самоврядування», а отже позовні вимоги щодо зобовязання відповідача виконати дане рішення не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується положеннями ст. 49 ГПК України та у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладає на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8-10, 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.ст. 1, 15, 53 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст. 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, Суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 20.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_7