РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017Справа №910/23433/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" до Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення 2 257,37 грн., за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - Комісарової А.В., довіреність №Ц/З-04/286-16, від 11.10.2016р.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення збитків в розмірі 2 683,33 грн., які виникли у зв'язку з недостачею вантажу, прийнятого відповідачем до перевезення згідно договору № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги від 25.12.2015 року та оформленої у відповідності до його умов залізничної накладної №47210208 від 21.08.2016 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.01.2017 року.

13.02.2017 року відповідачем через відділ канцелярії господарського суду міста Києва подано заперечення на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав того, що ПАТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем, оскільки завантаження вагону здійснювалося Публічним акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат», який мав прийняти всі необхідні міри для збереження вантажу та просить залучити останнього в якості належного відповідача.

В задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі в справі в якості відповідача Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» викладене у запереченнях відповідача, судом відмовлено у зв'язку з його безпідставністю з урахуванням того, що позивач позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» не заявляв.

Представник позивача в судове засідання 01.03.2017 року не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено 25.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі -виконавець) та Приватним акціонерним товариством "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (далі - вантажовласник) було укладено договір № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (далі - договір), предметом договору відповідно до п. 1.1. є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

На виконання умов вищезазначеного договору було оформлено залізничну накладну №47210208 від 21.08.2016 року, за груповою відправкою на адресу позивача (одержувач вантажу) у вагоні №56217029 надійшов вантаж - аглоруда (руда залізна агломераційна) (графа « 1» накладної) - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», м. Кривий Ріг.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи з комерційного акту №РА 014947/411/741від 29.08.2016 року, позивачем було отримано вантаж у вагоні № 56217029 з недостачею аглоруди в кількості 4,15 т. Відповідно до інформації, викладеної у комерційному акті, вагон був у технічному відношенні не справний. Завантаження у вагон нижче рівня бортів та вкочене катком. На поверхні вантажу наявні воронкоподібні заглиблення. Течі вантажу не має. Переваження вантажу провадилось на 150 тонних електронних вагах з повним зупиненням вагону.

Позивач у позові вказує на те, що відповідач не виконав покладених на нього законом та договором перевезення зобов'язань, в частині забезпечення схоронності перевезеного вантажу та просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 2 257,37 грн. недостачі вантажу.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (надалі - Статут) останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 110 Статуту залізниць України передбачено відповідальність залізниці за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Пунктом 5 Правил перевезень вантажу у вагонах відкритого типу, затверджених Міністерством транспорту України № 542 від 20.08.2001 року (далі - Правила) встановлено, що перед навантаженням вантажу відправник зобов'язаний пересвідчиться, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

Оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку (пункт 3.9 роз'яснень Вищого господарського суду України від 29.09.2008 року №04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як вбачається з акту № 73 від 23.08.2016 року, який міститься в матеріалах справи, вагон мав несправності, а саме - з правої сторони по руху потягу між кришкою 1-го люку та поперечною балкою та між кришками 6-7 люків були наявні зазори по 500х50 мм, що свідчить про те, що вантажовідправник міг виявити до завантаження дану технічну несправність та ним не було вжито заходів щодо схоронності вантажу.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що втрата вантажу відбулася саме з вини відповідача, а тому позовні вимоги до відповідача про стягнення збитків в розмірі 2 257,37 грн. є необґрунтованими і тому у позові слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.03.2017 р.

Суддя С.О. Чебикіна