ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.02.2017 Справа № Б24/257-10
Суддя господарського суду Дніпропетровської області Полєв Д.М.

при секретарі судового засідання Карпенко К.М.

за участю представників сторін:

від кредитора: не з'явився

від боржника: ліквідатор ОСОБА_1

розглянувши справу

за заявою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДІКОМ", м. Дніпро

до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДІКОМ", м. Дніпро

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 16.03.2010р. порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДІКОМ", м. Дніпро (далі - банкрут) в порядку ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою від 12.10.2010р. боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

15.09.2016р. до суду надійшла скарга ТОВ "Укрпромресурс" №02-01/4 від 15.09.2016р. на дії (бездіяльність) ліквідатора банкрута, яке обґрунтовано відсутність оцінки ліквідаційної маси банкрута, як то фронтального навантажувача марки "ТОТА ХZ 656" 2007р., вугільного концентрату; відсутні докази вжиття заходів зі стягнення дебіторської заборгованості та порушено ст. 31 Закону щодо черговості та своєчасності розрахунків з кредиторами, а саме ліквідатором за рахунок реалізованого незаставного майна здійснюються заходи з оцінки, збереження заставного майна, що в свою чергу порушує права незаставних кредиторів.

15.11.2016р. до суду надійшов відзив ліквідатора згідно з яким останній заперечує проти задоволення скарги, оскільки ліквідатором вживаються заходи з повернення дебіторської заборгованості, проти частина підприємства дебіторів є припиненою або перебуває в зоні АТО, що позбавляє ліквідатора здійснити відповідні заходи зі стягнення заборгованості. Також ліквідатор поясняює, що Законом про банкрутство не передбачено обов'язку заставного кредитора нести витрати, пов'язані з реалізацією заставного майна.

Стосовно ліквідаційної маси ліквідатор також пояснив , що остання перебуває в зоні АТО, що в свою чергу ускладнює проведення її оцінки та реалізації.

17.01.2017р. до суду від ліквідатора надійшло доповнення до відзив на скаргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ліквідатора, встановлено наступне.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі Закон) (в редакції, що діє з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки провадження у даній справі було порушено 02.02.2006р., то при розгляді справи судом застосовуються норми Закону в редакції, що діяла станом на 18.01.2013 року.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи банкрута має 36 дебіторів, з яких 12 підприємств дебіторів є припиненими, 3 перебувають с процесі припинення та 11 дебіторів знаходяться в зоні АТО, що в свою чергу позбавляє ліквідатора здійснювати заходи зі стягнення дебіторської заборгованості.

Рештам дебіторів ліквідатором направлено претензії щодо повернення заборгованості.

Комітетом кредиторів за своєму засіданні вирішено відкласти питання щодо списання дебіторської заборгованості.

Таким чином матеріалами справи спростовано доводи скаржника щодо невжиття ліквідатором заходів зі стягнення дебіторської заборгованості.

Стосовно неналежного погашення вимог кредиторів та погашення витрат ліквідатора за рахунок реалізованого не заставного майна банкрута слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в попередній редакції) кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею: у першу чергу задовольняються, зокрема: вимоги, забезпечені заставою; витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі: витрати на оплату державного мита; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство; витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута; витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з визнанням мирової угоди недійсною; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їх коштів; витрати на оплату праці арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в порядку, передбаченому ст. 27 цього Закону. Перелічені витрати відшкодовуються ліквідаційною комісією після реалізації нею частини ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.31 наведеного Закону вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до ст. 26 Закону майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Таким чином погашення витрат ліквідатора на проведення експертизи заставного майна, його оцінки, збереження за рахунок його подальшого продажу положеннями Закону не допускається.

В матеріалах справи відсутні докази погодження заставного кредитора на погашення витрат ліквідатора щодо оцінки заставного майна тощо за його рахунок.

Таким чином судом не вбачається порушень ліквідатора щодо погашення витрат під час ліквідаційної процедури за рахунок реалізованого не заставного майна.

Також матеріалами справи, підтверджується здійснення ліквідатором заходів з оцінки майна банкрута.

Так, 21.01.2016р. до суду надійшло клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_1 про призначення судово-товарознавчої експертизи. Обґрунтовуючи дане клопотання, ліквідатор посилається на те, що на балансі боржника з липня 2009 року знаходиться вугільний концентрат марки Т (32 т.), промпродукт (63 т.), згідно Договору №51 уз від 01.10.2004 р. укладений між Асоціацією ФПТП "ДРФЦ" та ТОВ "ДІКОМ" та з грудня 2009 року за Договором зберігання 16/01-08 від 16.1.2008 року, що укладений між ЗАТ "ЦЗФ"Донецька" та ТОВ "ДІКОМ", вугільний марки Т (3655, 66 т.), вугільний концентрат марки ГСШ (621, 00 т.), відходи, що містять вугілля УСО (Ж) (4158,88 т.), промпродукт (2353,55), які оцінені 01.09.2010 року на загальну суму 2 698 290, 15 з ПДВ.

Ухвалою суду від 18.02.2016р. призначено у справі судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6). На розгляд експертам поставити наступні питання: 1. Чи є вугільний концентрат марки Т (32 т.), промпродукт (63 т), вугільний марки Т (3655, 66 т.), вугільний концентрат марки ГСШ (621, 00 т.), відходи, що містять вугілля УСО (Ж) (4158,88 т.), промпродукт (2353,55), які зберігаються з 2009 року придатними для використання ? 2. З урахуванням спливу часу, яку вартість мають вугільний концентрат марки Т (32 т.), промпродукт (63 т.), вугільний концентрат марки Т (3655, 66 т.), вугільний концентрат марки ГСШ (621, 00 т.), відходи, що містять вугілля УСО (Ж) (4158,88 т.), промпродукт (2353, 55 т.), які зберігаються з 2009 року ?

Відповідно до повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3960/16-34/3961/16-53 від 10.10.2016р. повідомлено про неможливість надання висновку експерта.

Слід зазначити, що заставне майно банкрута - фронтального навантажувача марки "ТОТА ХZ 656" 2007р., перебуває в зоні АТО, що позбавляє ліквідатора здійснити його належну оцінку та вилучення.

Статтею 3-1 Закону (в попередній редакції) встановлено вичерпний перелік підстав, які є обовязковими для усунення арбітражного керуючого від виконання його обов'язків, а саме: анулювання ліцензії арбітражного керуючого, недотримання арбітражним керуючим вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", а також виникнення конфлікту інтересів під час здійснення його повноважень.

Згідно з ч. 11 зазначеної статті невиконання або неналежне виконання обов'язків, покладених на арбітражного керуючого згідно з цим Законом, за відсутності наслідків, передбачених цією статтею, може бути підставою для усунення арбітражного керуючого від виконання ним своїх обов'язків, про що господарський суд виносить ухвалу. Таким чином, право надання оцінки якості виконання обовязків арбітражним керуючим віднесено є компетенцією господарського суду.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ліквідатором своїх повноважень, які спричинили порушення прав кредиторів, тому суд не вбачає підстав для задоволення скарги ТОВ "Укрпромресурс" на дії ліквідатора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 87 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 3-1, 24, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ТОВ "Укрпромресурс" №02-01/4 від 15.09.2016р. на дії (бездіяльність) ліквідатора відмовити.

Суддя ОСОБА_3