Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 02 березня 2017 року по справі № 927/83/17

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г., розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/83/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», вул. Тверська, 5 м. Київ, 03680

в особі: Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», вул. Гоголя, 1, м. Львів, 79007

до відповідача: Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Корюківкаліс», вул. Дудка, 46, м. Корюківка, Чернігівська область, 15300

про стягнення 88427грн.78коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1 (довір.пост. №111 від 18.05.2015), ОСОБА_2 (довір.пост. №1278 від 22.01.2015).

В судовому засіданні 13.02.2017 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 88427грн.78коп. платежів, нарахованих за час затримки вагона з вантажем.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на підставі заявки ОСОБА_3 митниці ДФС від 20.05.2016 відправлений відповідачем вагон №63406623 був відчеплений від складу потягу для проведення переогляду митними органами. За період проведення такого переогляду з 20.05.2016 по 11.07.2016 залізницею виконувались роботи з переміщення вагону між станціями, вивантаження з вагону та завантаження у вагон вантажу, а також здійснювались інші операції, необхідні для переогляду. Про виконання вищезазначених робіт та інших операцій складались відповідні акти загальної форми, в яких також зазначалось про нарахування належних платежів згідно зі ставками Збірника тарифів №1. Загальна сума нарахованих платежів становить 88427грн.78коп. з ПДВ, яку повинен сплатити відповідач.

Відповідач проти позову заперечує, стверджуючи у відзиві на позов, що виключення вагону з вантажем зі складу потягу було здійснено внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 митниці ДФС. З посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №467 «Про затвердження вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитися огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України» відповідач стверджує, що огляд (переогляд) товарів митними органами України проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Крім того відповідач заперечує проти правильності нарахування позивачем заявленої суми.

В судове засідання, призначене судом на 02.03.2017, зявились представники відповідача.

До початку судового засідання від позивача на електронну скриньку Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника в звязку з неможливістю забезпечити його явку.

Приймаючи до уваги, що в силу ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь у господарському засіданні є правом сторони, яким вона користується на власний розсуд, та враховуючи, що судом явка уповноваженого представника позивача обовязковою не визнавалась, тому з метою уникнення затягування вирішення спору суд вважає за доцільне задовольнити клопотання позивача і здійснювати подальший розгляд справи у відсутності його представника.

Позивачем в позовній заяві викладено клопотання про залучення ОСОБА_3 митниці ДФС до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, розгляд якого було відкладено судом до надання позивачем обгрунтування наявних підстав для залучення митниці до участі у справі.

Виходячи із змісту ст.27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть бути залученими до участі у справі якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права та обовязки щодо однієї із сторін. При цьому, вирішальним аспектом при визначенні підстав для залучення третьої особи до участі у справі є наявність у цієї особи з однією зі сторін у справі матеріальних правовідносин, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Тобто, у третьої особи без самостійних вимог на предмет спору має бути юридичний інтерес, якій полягає в тому, що внаслідок прийняття судом рішення ця особа буде наділена новими правами чи на неї будуть покладені нові обовязки, або будуть змінені її наявні права та/або обовязки, чи особа буде позбавлена певних прав та/або обовязків у майбутньому. Відповідна правова позиція викладена у п.1.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Позивач протягом розгляду справи не надав суду мотивованого обгрунтування та доказів наявності підстав для залучення ОСОБА_3 митниці ДФС до участі у справі, як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Суд звертає увагу, що заявляючи про залучення до участі у справі Закарптаської митниці ДФС як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, позивач не довів належними засобами доказування наявність обставин, при яких внаслідок прийняття судом рішення по даній справі у ОСОБА_3 митниці ДФС в майбутньому виникнуть нові права або на неї будуть покладені нові обовязки в матеріально-правових відносинах, які існували між позивачем та митницею.

За таких обставин клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 митниці ДФС судом відхилено.

В звязку із задоволенням судом клопотання відповідача про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідачем до початку судового засідання через канцелярію суду подані додаткові письмові пояснення від 27.02.2017, в яких відповідач стверджує, що ним не отримувався примірник акту митного переогляду вагону. Також відповідач зазначає, що позивач, направляючи вагони на ст.Королево, на ст.Мукачево та на ст.Ужгород, фактично без згоди відповідача змінив маршрут прямування вагону, не доставивши при цьому вантаж. З посиланням на ст.22 Статуту залізниці України, відповідач стверджує, що виконання залізницею будь-яких додаткових операцій, повязаних з перевезенням вантажу, здійснюється на підставі окремих договорів. Договорів з Львівською залізницею між сторонами не укладалось, в звязку з чим, на думку відповідача, позивач не може надати обгрунтований деталізований розрахунок. Крім того, відповідачем в даних письмових поясненнях викладено клопотання про витребування від ОСОБА_3 митниці ДФС акту переогляду вагону №63406623, витребування від позивача договору, на підставі якого ним виставлені рахунки, накопичувальні картки, платіжні доручення, відомості плати, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок заявлених сум.

В судовому засіданні представниками відповідача підтримано клопотання про витребування вищевказаних доказів.

Клопотання відповідача про витребування додаткових доказів судом відхиляється, оскільки в порушення приписів ст.38 Господарського процесуального кодексу України відповідач не зазначив причин неможливості самостійно надати копію акту переогляду вагону з вантажем, що відправлявся саме відповідачем, а також не доведено, що рахунки, накопичувальні картки, платіжні доручення, відомості плати, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок заявлених сум, мають значення для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представників відповідача, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

14 травня 2016 року зі станції Корюківка Південно-Західної залізниці відправлено напіввагон №63406623 з вантажем - деревина паливна для тех.потреб, масою 53673кг, що підтверджується складеною накладною ЦИМ/СМГС №492918 від 13.05.2016.

Відповідно до відомостей, що містяться у вказаній накладній, відправником вантажу є РКСЛП «Корюківкаліс» (відповідач у справі), отримувачем вантажу є S.C. Kastamonu Romania S.A., Reghin, str. Lerbus, nr.37. Місцем доставки визначено станцію призначення Халмеу, Румунія; вихідною прикордонною станцією в Україні зазначено станцію Дяково.

20 травня 2016 року заступником начальника митного посту «Дяково» ОСОБА_3 митниці ДФС на імя начальника ВП «Ужгородської дирекції залізничних перевезень» направлено лист №07-70-73/20-1436 з вимогою про затримання вагону №63406623 з вантажем «деревина паливна» для додаткового контролю по визначенню коду товару згідно з УТК ЗЕД.

На підставі вказаного листа 20.05.2016 вагон №63406623 (накладна №492918 від 14.05.2016) затримано на станції Дяково Львівської залізниці для забезпечення митного огляду експертом ОСОБА_3 торгово-промислової палати вантажу - деревини паливної, про що складено акт загальної форми №20 від 20.05.2016. Крім того, позивачем надіслано телеграфне повідомлення про затримання вагону на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправнику.

03 червня 2016 року начальником митного посту «Дяково» ОСОБА_3 митниці ДФС на імя начальника ст.Дяково направлено лист № 07-70-73/20-1602 про проведення зважування вагонів з «деревиною паливною», зокрема, вагону №63406623, для визначення достовірності фактичних вагових відомостей, відомостям, заявленим у митних деклараціях та товаросупровідних документах, а також про забезпечення згідно зі ст.218 Митного кодексу України розвантаження вищезазначеного товару з подальшим їх навантаженням (після завершення митного огляду).

15 червня 2016 року на станції Дяково Львівської залізниці складено акт загальної форми №26 про направлення вагону №63406623 з вантажем «деревина паливна» на ст.Королево для зважування. В даному акті також зазначено про нарахування зборів за затримку вагону на 630год., а саме: за користування вагоном - 22021грн.39коп., за зберігання вантажу 12849грн.75коп., за два повідомлення телеграфом 244грн., за маневрову роботу 1347грн.20коп. Всього нараховано 36462грн.20коп.

16 червня 2016 року на станції Королево складено акт загальної форми №55 про здійснення на підїзній колії Королівського карєру контрольного зважування вагонів з лісом, в якому відображено, що при перезважуванні вантажу у вагоні №63406623 встановлено фактичну масу вантажу 36040кг, що на 17633кг менше, ніж зазначено у супровідних документах - 53673кг.

18 червня 2016 року на станції Королево складено акт загальної форми №57а про нарахування зборів за здійснення операції з подачі/забирання вагонів на/з підїзної колії ККУ 831грн.90коп., за маневрову роботу під час зважування 673грн.60коп., за участь представника залізниці у зважуванні 152грн.40коп., за користування вагоном протягом 33 годин 139грн.70коп., за зберігання за дві доби (маса після зважування 36040кг) 663грн. Також в акті зазначено про необхідність стягнення тарифу Дяково-Королево, Королево-Ужгород.

16 червня 2016 року начальником митного посту «Дяково» ОСОБА_3 митниці ДФС на імя начальника станції Дяково направлено лист № 07-70-73/20-1750 про забезпечення, згідно зі ст.218 Митного кодексу України, розвантаження вагонів з «деревиною паливною», зокрема вагону №63406623, в звязку з виявленням розбіжностей щодо ваги, зазначеної у товаросупровідних документах та фактичних даних, отриманих за результатами зважування, для проведення митного огляду з подальшим навантаженням товару (після завершення митного огляду).

18 червня 2016 року о 13год.50хв. вагон №63406623 (накладна №492918), вантаж дрова, поданий на вантажний двір ст.Ужгород для проведення митного огляду, про що складено акт загальної форми №2513 від 18.06.2016.

23 червня 2016 на станції Ужгород Львівської залізниці складено акт загальної форми №2517, із змісту якого вбачається, що 23.06.2016 о 16год.50хв. вантаж дрова в кількості 36040кг вивантажені із вагону №63406623 в зоні митного контролю вантажного двору ст.Ужгород на землю. Після догляду контрольними органами вантаж дрова в кількості 36040кг завантажено у вагон №.07.2016 о 18-й год.

01 липня 2016 року начальником митного посту «Дяково» направлено лист №07-70-73/1908-ЕП на імя начальника станції Ужгород про закінчення митного огляду та проведення процесуальних дій по справі про порушення митних правил на лісоматеріали, які слідували у вагоні №63406623, та про переміщення даного вагону із лісоматеріалами на ділянку ОСОБА_3 Інтерпорт, м.Мукачево, для зберігання затриманого вантажу та подальшого вивільнення вагону й передачі його власнику.

В акті загальної форми №205 від 04.07.2016, складеного на станції Ужгород Львівської залізниці, зазначено про відправлення вагону №63406623 на ст.Мукачево на підставі листа митниці. Також в даному акті здійснено розрахунок відповідних платежів, а саме: визначено кількість годин простою вагону 388год., нараховано за користування вагоном 13108грн., за маневрову роботу 1 год 1347грн.20коп., за 2 повідомлення 244грн., за зберігання 37тн протягом 5 днів 1703грн.50коп., за зберігання протягом 12 днів 163грн., за зберігання 37тн протягом 12 днів 1635грн.30коп., за роботу МЧ-1 1959грн.86коп. Всього за вказаним актом нараховано 20160грн.86коп.

Як вбачається із акту загальної форми №4 від 06.07.2016, складеного на станції Мукачево, вагон №63406623 з вантажем деревина паливна прибув на станцію Мукачево 06.07.2016 о 8год.40хв. для проведення митного догляду, поданий на підїзну колію ВАТ «Закарпатінтерпорт» 06.07.2016 о 9год.05хв. для вивантаження вантажу.

11 липня 2016 на станції Мукачево складено акт загальної форми №5 про вивантаження з вагону №63406623 вантажу та про нарахування платежів за подання вагону 665грн.10коп., за забирання вагону 665грн.10коп., за користування вагоном протягом 120год.35хв 3273грн.90коп., за повідомлення власника вантажу 7грн.60коп. Всього за актом нараховано платежів на суму 4611грн.70коп. без ПДВ.

За твердженням позивача, 15.12.2016 ним направлялась відповідачу претензія про сплату 88427грн.78коп. платежів, нарахованих за виконання заявок ОСОБА_3 митниці ДФС щодо переміщення вагону, вивантаження та завантаження вантажу для здійснення митного огляду. При цьому, як зазначає позивач у письмових поясненнях від 26.01.2017, відповідач відмовив у задоволенні претензії, в звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача заявлену до стягнення суму нарахованих платежів.

Аналіз спірних відносин сторін, які розглядаються в межах даної справи, свідчить, що між сторонами виникли відносини перевезення вантажу залізничним транспортом.

Відносини залізничного транспорту, зокрема, з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регламентуються спеціальним Законом України «Про залізничний транспорт».

Відповідно до ч.2 ст.3 вказаного Закону нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

В силу приписів ст.8 цього ж Закону умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні, за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Згідно зі ст.6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується обома сторонами факт складання відповідачем накладної ЦИМ/СМГС №492918 від 13.05.2016 та передачі залізниці вагону №63406623 з вантажем для перевезення. При цьому судом не приймається до уваги твердження відповідача, що ним договір перевезення укладався з Південно-Західною залізницею, а не зі Львівською залізницею, оскільки, як свідчить надана позивачем копія ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.09.2016 Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» та Регіональна філія «Львівська залізниця» є відокремленими підрозділами юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а відтак стороною у договорі перевезення, який укладений на підставі накладної ЦИМ/СМГС №492918 від 13.05.2016 є саме ПАТ «Українська залізниця» - позивач у справі.

За змістом ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а вантажовідправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Водночас, враховуючи, що місцем доставки вантажу, який направлявся відповідачем у вагоні №63406623 за накладною ЦИМ/СМГС №492918 від 13.05.2016, визначено станцію призначення Халмеу, Румунія, тому суд приходить до висновку, що перевезення вантажу за вказаною накладною здійснювалось у міжнародному залізничному сполученні.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про залізничний транспорт» перевезення вантажів і пасажирів у прямому і непрямому міжнародному і прямому змішаному сполученнях регулюються чинним законодавством України і міжнародними договорами України.

Одним із міжнародних договорів, що регулюють питання здійснення міжнародних перевезень залізничним транспортом є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМЗВС), учасницею якого Україна.

Згідно зі ст.3 Угоди про МВЗС цією Угодою встановлюються єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні між станціями та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні. Перевезення вантажів в прямому міжнародному сполученні здійснюється між станціями, які відкрити для виконання вантажних операцій у відповідності до національного законодавства сторін цієї Угоди.

Виходячи із змісту §6 ст.22 Угоди про МВЗС, суд приходить до висновку, що Угодою передбачається проведення пограничного, митного і других видів контролю вагону та вантажу.

Згідно із дефініціями, наведеними у ч.1 ст.4 Митного кодексу України митний контроль визначається як сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України та передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Спеціальні норми проведення митних формальностей на залізничному транспорті містяться у главі 32 Митного кодексу України.

В силу ст.218 цього Кодексу строки здійснення митних формальностей щодо залізничного рухомого складу визначаються керівником органу доходів і зборів за погодженням з іншими контролюючими органами та адміністрацією залізниці, а в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України - крім того, з керівником відповідного органу охорони державного кордону України.

Як встановлено судом вище, відправлений відповідачем по накладній №492918 від 14.05.2016 вагон №63406623 з вантажем «деревина паливна», затриманий на стації Дяково Львівської залізниці для забезпечення митного огляду експертом ОСОБА_3 торгово-промислової палати вантажу - деревини паливної на підставі листа заступника начальника митного посту «Дяково» ОСОБА_3 митниці ДФС від 20.05.2016 №07-70-73/20-1436.

В подальшому, на виконання запитів ОСОБА_3 митниці ДФС позивачем виконувались роботи по подачі вагону на інші станції, перезважуванні вантажу, вивантаженню та завантаженню вантажу з/у вагон, для надання можливості контролюючим органам здійснювати функції митного контролю. На підтвердження факту здійснення необхідних операції, на станціях Львівської залізниці складені акти загальної форми №20 від 20.05.2016, № 26 від 15.06.2016, №55 від 16.06.2016, №57а від18.06.2016, №2513 від 18.06.2016, №2617 від 23.06.2016, №205 від 04.07.2016, №4 від 06.07.2016, №5 від 11.07.2016.

Отже, суд приходить до висновку, що затримання вагону №63406623 відбулось в звязку з необхідністю проведення митними органами передбачених Митним кодексом України митних формальностей, тобто з причин, незалежних від перевізника Укрзалізниці.

Згідно із §6 ст.28 Угоди про МЗВС встановлено, у разі виникнення перешкоди з перевезення вантажу або його видачі з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у звязку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Статтею 32 Угоди про МЗВС передбачається, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, повязані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що діють і які викликані причинами, що не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 31 «Сплата провізних платежів та неустойок».

Із змісту ст.31 вищезазначеної Угоди вбачається, що обовязком відправника, який бере участь у перевезенні вантажу є сплата провізних платежів, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше.

Згідно з ч.2 ст.218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Отже, системний аналіз норм міжнародного та національного законодавства свідчить про встановлення обовязку вантажовідправника оплатити перевізнику роботи та операції, здійснені ним для забезпечення митного контрою та митного оформлення вантажу.

Посилання відповідача на ч.5 ст.338 Митного кодексу України, в якій передбачено, що проведення огляду (переогляд) товарів за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, вичерпний перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення, судом до уваги не приймається, оскільки нарахування позивачем платежів за операції, здійснені під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, проводились з урахуванням спеціальної норми, передбаченої ст.218 Митного кодексу України. В свою чергу, ст.338 Митного кодексу України, є нормою, яка визначає загальний порядок та підстави здійснення митного контролю, а відтак є загальною нормою по відношенню до ст.218 цього ж Кодексу.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно нараховані платежі за розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші вчинені операції, які були необхідні для здійснення митного контролю вантажу, відправленого у вагоні №63406623.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Судом вище встановлено факт складання на станціях Львівської залізниці актів загальної форми, в яких відображені вид робіт та операції, необхідних для здійснення митного контролю, а також наведені суми платежів, нарахованих за вчинені операції.

За загальними правилами господарського судочинства, саме на сторони покладений обовязок доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заявляючи про стягнення 88427грн.78коп. нарахованих платежів, саме позивач має довести суду правильність нарахування цих платежів.

Позивачем до матеріалів справи надано три розрахунки заявленої до стягнення суми.

Співставлення розрахунку, доданого до позовної заяви (а.с.30), з розрахунком, надісланим позивачем 03.02.2017 на вимогу суду на адресу електронної скриньки суду (а.с.182-183), свідчить про наявність розбіжностей в цих розрахунках, зокрема в сумі тарифу по ЕтехПД (6553грн. по розрахунку, доданої до позовної заяви, та 5599грн. по розрахунку, надісланому 03.02.2017). Також, в цих розрахунках зазначені різні суми до оплати 73689грн.81коп. без ПДВ (в розрахунку до позовної заяви), а в розрахунку від 03.02.2017 всього до оплати зазначено суму 72735грн.81коп. без ПДВ.

В свою чергу, аналіз розрахунку, надісланого позивачем до матеріалів справи 02.03.2017, також свідчить про його суперечливість з огляду на таке.

При обчисленні платежів по ст.Дяково на підставі акту загальної форми №26 від 15.06.2016 зазначено про надсилання власнику вантажу двох повідомлень, за що нараховано 244грн. Разом з тим, до матеріалів справи надано одно повідомлення. Аналогічна ситуація і з повідомленням власнику вантажу, про яке зазначено в акті загальної форми №205 від 04.07.2016.

В розрахунку сум за користування вагонами та інші послуги, наданий 02.03.2017, позивач зазначає про нарахування платежів по ст.Королево згідно з актом загальної форми №57а від 17.06.2016. Проте, доказів складання такого акту від 17.06.2016 позивачем суду не надано.

Крім того, із змісту розрахунку сум за користування вагонами та інші послуги вбачається, що при розрахунку платежу за зберігання вантажу застосовувалась різна вага вантажу після зважування в акті загальної форми №57а від 17.06.2016 вага вантажу визначена в кількості 36,040тн, а в нарахуваннях по акту загальної форми №205 від 04.07.2016 вага вантажу визначена в кількості 37тн. При цьому, будь-яких пояснень щодо можливості округлення в сторону збільшення ваги вантажу позивачем не зазначено.

До того ж в даному розрахунку арифметично невірно визначена сума ВСЬОГО: 67136грн.81коп. без ПДВ.

Приймаючи до уваги, що відсутність обгрунтованих пояснень щодо підстав наявних вищезазначених відмінностей, а також відсутність акту загальної форми №57а від 17.06.2016 перешкоджає суду встановити фактичну суму платежів за користування вагонами та інші операції, яку належить отримати позивачу, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правильність нарахування заявлених до стягнення сум платежів.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

В силу ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, і в установленому законом прядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду за захистом свого порушеного права і охоронюваного законом інтересу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує про наявність у відповідача обовязку сплатити нараховані платежі за користування вагоном та за інші операції.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

В силу ст.174 цього ж Кодексу господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Факт виникнення у відповідача на підставі Угоди про МВЗС, ст.218 Митного кодексу України, Статуту залізниць України зобовязання сплатити платежі за вчинені позивачем розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю, встановлено судом вище.

За загальними правилами, належним виконанням зобовязання є його виконання у визначений строк (термін).

Ані ст.218 Митного кодексу України, ані Статутом залізниць України не встановлюється строк здійснення платежів за виконані залізницею операції, необхідні для здійснення митного контролю, а тому суд приходить до висновку, що строк виконання такого зобовязання не встановлений.

Відтак, в силу ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги.

Позивачем до матеріалів справи надано копію претензії від 15.12.2016 №НЮ-1434, адресатом в якій вказано відповідача. Проте, до претензії не надано жодного доказу, що підтверджує факт надсилання даної претензії відповідачу та отримання її відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт надсилання відповідачу вимоги про виконання обовязку сплатити нараховані платежі, а відтак відсутні підстави для ствердження про невиконання відповідачем своїх зобовязань.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту порушення його права, недоведеність правильності обчислення суми платежів, яка заявлена до стягнення, в звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Отже, позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними, а тому в їх задоволенні належить відмовити повністю.

В силу ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в повному обсязі покладається на позивача.

Керуючись Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Законом України «Про залізничний транспорт», ст.4, 218, 318, 338 Митного кодексу України, Статутом залізниць України, ст. 530 Цивільного кодексу України, ст.173, 174, 193, 307, Господарського кодексу України, ст. 1, 22, 27, 38, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення підписано 07 березня 2017 року.

Суддя Т.Г. Оленич