ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 лютого 2017 р. Справа № 918/1379/16

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс"

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад"

до відповідача 2: Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення заборгованості в сумі 2 051 529 грн. 89 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 20 січня 2017 року № 2;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: ОСОБА_2 за довіреністю від 14 листопада 2016 року № 1.

У судовому засіданні 28 лютого 2017 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" та відповідача 2: Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "Вівад на свою користь заборгованість в розмірі 1 000 грн. 00 коп. за договором поруки від 11 вересня 2012 року " та стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на свою користь 65 356 грн. 12 коп. суми заборгованості, з яких: 51 307 грн. 20 коп. основного боргу, 12 632 грн. 00 коп. заборгованості по інфляційних втратах та 1 416 грн. 92 коп. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року порушено провадження у справі № 918/1379/16, розгляд якої призначено на 11 січня 2017 року.

Ухвалою суду від 11 січня 2017 року розгляд справи відкладено на 24 січня 2017 року.

24 січня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача 2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24 січня 2017 року розгляд справи відкладено на 07 лютого 2017 року.

27 січня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 26 січня 2017 року, в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь 64 356 грн. 12 коп. суми заборгованості, з яких: 50 307 грн. 20 коп. сума основного боргу, 12 632 грн. 00 коп. заборгованості по інфляційних втратах та 3% річних в сумі 1 416 грн. 92 коп.

У відповідності до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи те, що заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду і вона подана в передбачений ГПК України порядок та спосіб, позивачем, відтак суд її задовольняє, а тому має місце нова ціна позову 64 356 грн. 12 коп.

Заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 26 січня 2017 року прийнято судом до розгляду та задоволено.

07 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог від 24 січня 2017троку, в якій просив суд стягнути з відповідача 2 на свою користь 1 987 173 грн. 77 коп.

Враховуючи те, що заява про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду і вона подана в передбачений ГПК України порядок та спосіб, позивачем, відтак суд її задовольняє, а тому має місце нова ціна позову 2 051 529 грн. 89 коп.

Ухвалою суду від 07 лютого 2017 року розгляд справи відкладено на 21 лютого 2017 року.

20 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості «Укрспирт» надійшов відзив на позовну заяву від 17 лютого 2017 року, в якому останнє зазначає, що стягнення інфляційних втрат та 3% річних по видатковим накладним за період з 06 червня 2014 року, 24 липня 2014 року, нарахування яких здійснюється за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року вже були предметом розгляду в іншій справі, а саме № 918/1034/16 та винесено відповідне рішення у справі про дане стягнення.

Окрім того, у відзиві, Державне підприємство спиртової та лікеро - горілчаної промисловості «Укрспирт» зазначило, що 08 липня 2016 року між ТОВ «Група Компаній «Техінсервіс» та ТОВ «Трейдзахід» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 2, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги на одержання від ДП «Укрспирт» грошові суми в розмірі 1 748 016 грн. 31 коп., яка виникла у звязку з невиконанням ДП «Укрспирт» своїх зобовязань згідно договору купівлі продажу від 11 вересня 2012 року № 110912, укладений між первісним кредитором та Боржником.

Таким чином відповідач 2 зазначає, що кредитором ДП «Укрспирт» стосовно стягнення коштів які стосуються основного боргу за договором від 11 вересня 2012 року № 110912 за період з 05 березня 2014 року по 16 березня 2014 року, з 28 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, а також всіх інших штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних має саме ТОВ «Трейдзахід» .

21 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору від 21 лютого 2017 року.

Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року продовжено строк розгляду спору у справі 918/1379/16 на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року розгляд справи відкладено на 28 лютого 2017 року.

28 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс» надійшли додаткові пояснення від 28 лютого 2017 року, в яких останнє зазначає, що рішенням суду у справі № 918/1034/16 було стягнуто з відповідача 2 інфляційні втрати та 3% річних по видаткових накладних за період з 06 червня 2014 року по 24 липня 2014 року, нарахування яких здійснювалося за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року, а тому стягнення з відповідача 2 по заяві від 24 січня 2017 року на загальну суму 62 998 грн. 68 коп., включаючи в себе інфляційні втрати в розмірі 42 495 грн. 32 коп. нарахованих за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року та 3% річних в сумі 20 503 грн. 36 коп. нарахованих також за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року є подвійним, оскільки останні стягнуті з відповідача 2 згідно рішення суду у справі № 918/1034/16.

Окрім того, позивач зазначає, що дійсно, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01 листопада 2016 року у справі № 918/308/16 заяву ТОВ «Трейдзахід» про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 918/308/16 задоволено, а саме замінено сторону (первісного стягувача) ТОВ «Група Компаній «Техінсервіс» у виконавчому провадженні № 52070996 щодо виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 28 липня 2016 року у справі № 918/308/16 на ТОВ «Трейдзахід».

Таким чином ТОВ «Трейдзахід» отримало право на суми основного боргу у справі № 918/308/16

На переконання позивача, кредитором ДП «Укрспирт» стосовно стягнення коштів які стосуються основного боргу за договором від 11 вересня 2012 року за період з 05 березня 2014 року по 16 березня 2014 року, 28 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, а також всіх інших штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних має саме ТОВ «Трейдзахід», позивач звернувся з позовом про стягнення інфляційних та 3% річних за прострочення сплати коштів згідно рішення Господарського суду Рівненської області від 06 червня 2016 року № 918/308/16.

Суд зазначає, що в додаткових поясненнях Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс», констатується факт часткового подвійного стягнення, водночас позивач не просить суд зменшити позовні вимоги, або припинити провадження у справі в частині позовних вимог, відтак суд розглядає справу відповідно до позовних вимог, в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 28 лютого 2017 року уповноважений представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, у свою чергу уповноважений представник відповідача 2 заперечив проти позову з підстав зазначених у відзиві на позов.

У судове засідання, призначене на 28 лютого 2017 року, відповідач-1 не забезпечив явку свого повноважного представника, витребуваних судом документів не надав, причин своєї неявки в жодне із судових засідань суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2012 року між ТОВ "Група компаній "Техінсервіс" (надалі - Продавець) та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (надалі - Покупець) було укладено договір № 110912. (надалі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Продавець зобовязується передати у власність Покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити мелясу бурякову ДСТУ 3696-98 (ГОСТ 30561-98) (надалі товар).

Згідно пункту 3.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах DAP (доставка до місця) відповідно до Інкотермс 2010.

Оплата товару по даному Договору здійснюється Покупцем за кожну поставлену партію товару протягом 2 (двох) банківських днів з моменту його поставки та прийомки на складі Покупця на підставі рахунків-фактур та видаткових накладних (пункт 3.2 Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені відбитками печаток. (належним чином завірена копія долучена до матеріалів справи, оригінал оглянуто у судовому засіданні).

З матеріалів справи суд вбачає, що по видатковій накладній від 27 січня 2014 року № ГК-0000151 відповідачу 2 позивачем було поставлено товар на суму 51 307 грн. 20 коп. з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26 січня 2017 року 50 307 грн. 20 коп.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статтей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до статті 526 ЦК України та частини 1 статті 193 ГПК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною другою статті 712 ЦК України встановлено, що договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як стверджував позивач у позовній заяві, заборгованість за зазначеною вище накладною залишилася несплаченою, а тому останній просить суд задоволити позов в цій частині.

Водночас, з матеріалів справи суд вбачає, що сума основного боргу за видатковою накладною від 27 січня 2014 року № ГК-0000151 в розмірі 51 307 грн. 20 коп., була сплачена відповідачем 2, 26 березня 2014 року.

Враховуючи зазначене вище, суд відмовляє позивачу у позовній вимозі, щодо стягнення з відповідача 2 суми основного боргу з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог в розмірі 50 307 грн. 20 коп., оскільки заборгованість за накладною від 27 січня 2014 року № ГК-0000151 на момент розгляду справи погашено.

Окрім того, через невчасний розрахунок за отриманий товар, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог 12 632 грн. 00 коп. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу 51 307 грн. 20 коп. за період з 30 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року та 3 % річних нарахованих на ту ж суму і за аналогічний період в сумі 1 416 грн. 92 коп.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір % річних та інфляційних втрат нараховані арифметично не вірно.

Судом здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних згідно якого, за прострочення у сплаті суми основного боргу по видатковій накладній 51 307 грн. 20 коп. необхідно стягнути за період з 30 січня 2014 року по 25 березня 2014 року 3% річних в сумі 231 грн. 94 коп. та інфляційних втрат в сумі 1 443 грн. 37 коп.

Крім того, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача 2, 3% річних, з яких: 103 598 грн. 12 коп. 3% річних, нараховані з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року нараховані на суму боргу по видаткових накладних від 06 червня 2014 року по 24 липня 2014 року, а також з 15 березня 2016 року по 18 липня 2016 року по видаткових накладних за період з 06 червня 2014 року по 24 липня 2014 року, 123 701 грн. 59 коп. 3% річних, нараховані з 01 серпня 2014 року по 22 грудня 2016 року по видаткових накладних за період з 05 березня 2014 року по 16 березня 2014 року, з 28 березня 2014 року по 31 березня 2014 року.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 інфляційні втрати в розмірі 418 130 грн. 52 коп., нараховані за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року, з 15 березня 2016 року по 23 червня 2016 року нараховані за видатковими накладними за період з 06 червня 2014 року по 24 липня 2014 року та інфляційні втрати в сумі 1 341 743 грн. 54 коп. нараховані за період з 01 липня 2014 року по 20 грудня 2016 року по видатковим накладним за період з 05 березня 2014 року по 16 березня 2014 року, з 28 березня 2014 року по 31 березня 2014 року.

Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки зазначає, що вони здійснені арифметично вірно та з зазначенням вірних періодів.

Однак, як зазначалося вище по тексту рішенням суду у справі № 918/1034/16 між тими ж сторонами та з тим же предметом було стягнуто з відповідача 2 інфляційні втрати та 3% річних по видаткових накладних за період з 06 червня 2014 року по 24 липня 2014 року, нарахування яких здійснювалося за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року, а тому стягнення з відповідача 2 по заяві від 24 січня 2017 року на загальну суму 62 998 грн. 68 коп., включаючи в себе інфляційні втрати в розмірі 42 495 грн. 32 коп. нарахованих за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року та 3% річних в сумі 20 503 грн. 36 коп. нарахованих також за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року.

Отже, позивачем подвійно нараховано 3 % річних на суму 20 503 грн. 36 коп. та інфляційних втрат на суму 42 495 грн. 32 коп.

Згідно статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Матеріали справи містять копію рішення № 918/1034/16, яке набрало законної сили, за яким уже було стягнуто 3% річних та інфляційні втрати по видатковим накладним з 06 червня 2014 року по 24 липня 2014 року за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року в сумі 20 503 грн. 36 коп. (3 % річних) та 42 495 грн. 32 коп. (інфляційних втрат).

Відтак, на підставі пункту 3 частини 1 статті 80 ГПК України, суд припиняє провадження по справі в частині стягнення 20 503 грн. 36 коп. (3 % річних) та 42 495 грн. 32 коп. (інфляційних втрат) нарахованих по видатковим накладним з 06 червня 2014 року по 24 липня 2014 року за період з 11 червня 2014 року по 28 липня 2014 року.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлено, що до стягнення з відповідача 2 на користь позивача підлягають 1 717 349 грн. 00 коп. інфляційних втрат та 206 797 грн. 00 коп. 3% річних нараховані за відповідні період, зазначені вище по тексту.

Враховуючи усе зазначене вище, до стягнення з відповідача 2 на користь позивача підлягає 207 029 грн. 00 коп. 3% річних та 1 718 823 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань, а тому позов в частині стягнення 3% та інфляційних підлягає до часткового задоволення.

Крім того, позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" 1 000 грн. за договором поруки від 11 вересня 2012 року № 2.

Судом встановлено, що 11 вересня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" (надалі - Поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" (надалі - Кредитор) було укладено договір поруки №2. (надалі - Договір поруки № 2).

Відповідно до пункту 1 Договору поруки № 2, Поручитель поручається перед Кредитором грошовою сумою в розмірі 100 000 гривень, за виконання Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі - Боржник) зобовязань, що виникли з договору купівлі-продажу від 11 вересня 2012 року №11/09/12, який був укладений між Кредитором і Боржником.

Пунктом 3.1. Договору поруки № 2 визначено, що у разі порушення Боржником зобов'язань, забезпечених порукою, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

Згідно з пунктом 4.3. Договору поруки № 2, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до моменту протягом 5 років від дати підписання, але не пізніше моменту припинення поруки згідно вимог цивільного законодавства.

Договір поруки підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих субєктів господарювання.

Умови договору поруки відповідають нормам статтям 553-559 ЦК України.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом беруться до уваги посилання представника відповідача-2 щодо того, що з ТОВ Фірми "Вівад" в повному обсязі стягнута сума за договором поруки № 2 від 11 вересня 2012 року.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 28 березня 2016 року у справі №918/1393/15, що набрало законної сили, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" та Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" 100 000 (сто тисяч) грн. за договором поруки від 11 вересня 2012 року № 2.

Відповідно до пункту 1 Договору поруки № 2, відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми в розмірі 100 000 грн.

Оскільки вищезазначеним рішенням суду стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" та Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" 100 000 (сто тисяч) грн. за договором поруки від 11 вересня 2012 року № 2 та пункту 1 Договору поруки № 2 встановлена обмежена відповідальність ТОВ Фірми "Вівад" перед ТОВ "Група компаній "Техінсервіс" в розмірі 100 000 грн., то позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Вівад" 1 000 грн. за договором поруки від 11 вересня 2012 року № 2 не підлягають задоволенню.

Суд відхиляє посилання представника відповідача - 2 на порушення господарським судом правил територіальної підсудності, оскільки відповідно статтей 13, 15, 16 ГПК України, підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду. Підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ.

Згідно з частин 2, 3 статті 15 ГПК України, справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач предявив вимогу про стягнення заборгованості до двох відповідачів ТОВ Фірми "Вівад" (с. Кургани Рівненської області) та ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (м. Бровари Київської області) і подав позов за місцем знаходження першого відповідача до господарського суду Рівненської області згідно з частинами 2 та 3 статті 15 ГПК України.

Відповідно до статтей 64, 65 ГПК України, суддя на стадії прийняття позовної заяви до провадження у справі вчиняє необхідні процесуальні дії перелік яких у статті 65 ГПК України не є вичерпним. Однак оцінку обставинам справи по суті позовних вимог суд на цій стадії давати не вправі.

Правова позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові Судової палати у господарських справах від 15.10.2002р. у справі за позовом ЗАТ "Футбольний клуб "Чорноморець" до ЗАТ "Футбольний клуб "Волинь" і громадської організації Спортивний клуб "Волинь-1", де, зокрема, зазначено, що на стадії порушення провадження у справі та підготовки матеріалів до розгляду в першій інстанції суд не вправі зясовувати, чи насправді порушено права та охоронювані законом інтереси позивача зі спору, оскільки це можливо зробити лише з дотриманням основних засад судочинства (ст.129 Конституції України) у судовому процесі за результатами розгляду порушеної справи.

Таким чином, господарський суд на стадії прийняття позовної заяви чи підготовки справи до розгляду не міг надавати оцінку договору поруки № 2 від 11 вересня 2012 року відповідно до статті 43 ГПК України в сукупності з іншими обставинами і доказами у справі та визначати наявність чи відсутність підстав для відповідальності ТОВ Фірми "Вівад", відповідно звільняти його від відповідальності як відповідача у спорі та змінювати підсудність справи, тому позовна заява прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до норм статті 17 ГПК України в будь-якому випадку справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудна іншому господарському суду.

Крім того, відповідач 2 зазначав, що кредитором ДП «Укрспирт» стосовно стягнення коштів які стосуються основного боргу за договором від 11 вересня 2012 року № 110912 за період з 05 березня 2014 року по 16 березня 2014 року, з 28 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, а також всіх інших штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних має ТОВ «Трейдзахід», оскільки останнє було замінено стороною у виконавчому провадженні по стягненню основної суми боргу, на яку нараховує інфляційні та штрафні санкції позивач у даній справі.

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача 2, оскільки з матеріалів справи вбачається, що згідно постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 23 листопада 2016 року ВП №52070996 було замінено стягувача по виконанню наказу Господарського суду Рівненської області від 28 липня 2016 року № 918/308/16 з ТОВ "Група компаній "Техінсервіс" на ТОВ "Трейдзахід".

Вищезазначене свідчить про те, що було замінено сторону у виконавчому провадженні, по виконанню наказу в іншій справі, де предметом даної справи є стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, доказів того, що позивачем було відступлено зазначене право вимоги, матеріали справи не містять, відповідних договорів, угод тощо.

Відтак, суд не приймає твердження відповідача 2, щодо відсутності у позивача права звертатися з даним позовом, через передання права вимоги до іншої особи, оскільки вищезазначене не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали, врахувавши наведені правові норми та перевіривши суми заявлених штрафних санкцій, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 1 718 823 грн. 00 коп. інфляційні втрати, 207 029 грн. 3% річних.

В частині стягнення 42 495 грн. 32 коп. інфляційних втрат та 20 503 грн. 36 коп. три процента річних суд припиняє провадження по справі.

У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" 1 000 грн. заборгованості за договором поруки від 11 вересня 2012 року № 2. суд відмовляє.

Згідно статті 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України оплата судових витрат покладається на - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 28 888 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" (04114, м. Київ, пров. Макіївський, 1, ) 1 718 823 (один мільйон сімсот вісімнадцять тисяч вісімсот двадцять три) грн. 00 коп. інфляційні втрати, 207 029 (двісті сім тисяч двадцять дев'ять) грн. 00 коп. 3 % річних та 28 888 (двадцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по оплаті судового збору.

3. Припинити провадження по справі в частині стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" інфляційних втрат в сумі 42 495 грн. 32 коп. та 3 % річних в сумі 20 503 грн. 36 коп.

4. Відмовити у стягненні з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" 50 370 грн. 20 коп. основної суми боргу.

5. Відмовити у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" 1 000 грн. заборгованості за договором поруки від 11 вересня 2012 року № 2.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено "06" березня 2017 року

Суддя Торчинюк В.Г.