ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017р. Справа№ 914/38/17

За позовом: Приватного підприємства «МИХАЛИЧ І КО», смт. Вороновиця Вінницької області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Новий Розділ Львівської області

про: стягнення 49650,00 грн.

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Тунік Ю.М. (доручення від 01.02.2017 року); Комарівська О.А. (доручення від 01.02.2017 року);

від відповідача: ОСОБА_1 - ФОП, ОСОБА_4 (довіреність від 20.02.2017 року)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 21.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Приватного підприємства «МИХАЛИЧ І КО» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 49650,00 грн.

Ухвалою суду від 10.01.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 07.02.2017 року. Ухвалою суду від 07.02.2017 року розгляд справи відкладено на 21.02.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 65ЕП від 18 жовтня 2016 року в частині оплати вартості наданих позивачем послуг перевезення та понесених перевізником витрат щодо сплати штрафу за перевищення дозволеної загальної маси автопоїзду або дозволених навантажень на осі автопоїзду.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судове засідання з'явилися, подали заперечення (вх.№6951/17 від 21.02.2017 р.), відповідно до яких просили в задоволенні позовних вимог ПП «Михалич і Ко» в частині стягнення відшкодування за сплачений штраф в розмірі 32150,00 грн. відмовити повністю, а щодо стягнення коштів за послуги перевезення - відмовити на суму отриманих позивачем коштів безпосередньо від перевізника 16750,00 грн. Крім того, подали клопотання (вх.№759/17 від 21.02.2017 р.) про залучення до участі у справі в якості третьої особи Приватного підприємства «Тедекс Мастила Україна». Дане клопотання обґрунтовується тим, що позовна заява стосується правовідносин, які виникли між сторонами у зв'язку з перевезенням вантажів за договором №65 від 18.10.2016 року та Заявки №179 до нього, а також тим, що укладаючи даний договір відповідач ФОП

ОСОБА_1 діяв в інтересах замовника ПП «Тедекс Мастила Україна», у відповідності до укладеного договору про надання транспортних послуг автомобільного перевезення №52 від 25.07.2017 р. та Заявки №179 від 18.10.2016 року. Відтак, на думку відповідача, рішення у даній справі зачіпає інтереси ПП «Тедекс Мастила Україна», до котрого ФОП ОСОБА_1 може звернутись з регрес ним позовом. Суд відхиляє дане клопотання, оскільки ПП «Тедекс Мастила Україна» не є стороною Договору на транспортно-експедиційне обслуговування №65ЕП від 18.10.2016 року. Відповідач за наявності відповідних підстав не позбавлений права на звернення із регресним позовом до ПП «Тедекс Мастила Україна».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

18 жовтня 2016 року Приватне підприємство «МИХАЛИЧ І КО» (Перевізник) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Експедитор1) уклали Договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 65ЕП (Договір), відповідно до п.1.1. якого Перевізник зобов'язався доставити вантаж у відповідності до Заявки до місця призначення й видати його Вантажоодержувачеві (вповноваженій особі вантажоодержувача) у відповідності до Заявки Перевізника, а Експедитор1 зобов'язався оплатити встановлену плату за здійснене у відповідності до Заявки перевезення.

У відповідності до Замовлення № 179 від 18.10.2016 року ПП «МИХАЛИЧ І КО» здійснило перевезення вантажу за маршрутом Томашов Мазовецький (Республіка Польща) - м. Львів (Україна). Вартість перевезення складає 17500,00 (сімнадцять тисяч п'ятсот) гривень.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що розрахунки за фактично надані Експедиторові1 транспортні послуги здійснюються у національної валюті України шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Перевізника. Підтвердженням факту надання послуги є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (СМR) стосовно перевезення, вказаного в Заявці з відмітками Вантажовідправника, Перевізника, Одержувача вантажу й митних органів.

Згідно з п. 3.2. Договору, підставою для здійснення оплати послуг Перевізника є оригінал рахунку-фактури, наданий Перевізником в одному екземплярі, оригінал СМR по відповідній Заявці з відміткою вантажоодержувача про прийомку вантажу та оригінали інших документів, що підтверджують узгоджені з Експедитором1 додаткові витрати Перевізника, які він поніс в інтересах Експедитора1 з метою виконання даного Договору. Вказані документи мають бути надані не пізніше 14 днів після виконання вантажоперевезення. Ненадання Перевізником вищевказаних документів дає право Експедиторові1 відмовити в здійсненні оплати до моменту надання відповідних документів..

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що строк оплати послуг Перевізника складає 10 днів з моменту отримання Експедитором1 документів, вказаних у пункті 3.2. цього Договору, якщо інше не обумовлено в Заявці на перевезення.

Згідно квитанції №752/45 від 02.11.2016 р. та опису вкладення до рекомендованого листа на ім'я ФОП ОСОБА_1 надіслано необхідні для здійснення розрахунку документи, а саме: рахунок №458 від 27.10.2016 р., акт №442 від 27.10.2016 р., Замовлення №179 від 18.10.2016 р., CMR №552043, Договір №65 ЕП від 18.10.2016 р., які відповідач отримав 11.11.2016 р., що підтверджується долученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Всупереч взятим на себе зобов'язанням згідно Договору відповідач не оплатив вартості наданих позивачем послуг перевезення.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №1 вих.реєстр.№118 від 23.11.2016 р. з вимогою оплатити вартість перевезення в сумі 17500,00 грн. в строк до 30.11.2016 року, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Також, позивач в позовній заяві зазначив, що при виконанні перевезення в міжнародному сполученні автомобілем підприємства «МИХАЛИЧ І КО» DAF держ. номер НОМЕР_1 з напівпричепом держ. номер НОМЕР_2, що здійснювалося на підставі підписаного договору на транспортно-експедиційне обслуговування №65ЕП від 18 жовтня 2016 року, Замовлення № 179 від 18.10.2016 р., за маршрутом Томашов - Мазовецький (Республіка Польща) - м. Львів (Україна), вул. Городоцька, 355, при проходженні митного контролю на пункті пропуску Гребенне (Республіка Польща) на приватне підприємство «МИХАЛИЧ І КО» було накладено штраф у розмірі п'ять тисяч злотих на підставі того, що при зважуванні вага брутто завантаженого автомобіля згідно протоколу №00000134/W/2016 від 20.10.2016 р. становить 40140 кг, при допустимій нормі 40000 кг.

Відповідно до долученого до позовної заяви платіжного доручення від 26.10.2016 Приватне підприємство «МИХАЛИЧ І КО» оплатило штраф у розмірі п'ять тисяч злотих, що, як вказує позивач у позовній заяві, складає 32150,00 гривень.

Пунктом 4.7. Договору визначено, що у випадку перевищення кількісних характеристик вантажу понад вказаних у Заявці, Сторони визначають розмір викликаних цим додаткових доплат Перевізникові. В тому числі, Експедитор1 відшкодовує Перевізнику всі підтверджені документами суми штрафів і зборів за перевищення дозволеної загальної маси автопоїзду або дозволених навантажень на осі автопоїзду.

Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 65 від 18.10.2016 року у розмірі 49650,00 (сорок дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят) гривень, із яких: 17500,00 (Сімнадцять тисяч п'ятсот) гривень - вартість наданих послуг; 32 150,00 гривень - відшкодування за сплату штрафу за перевищення дозволеної загальної маси автопоїзду або дозволених навантажень на осі автопоїзду.

23 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із претензією №2 вих.реєстр.№119 з вимогою відшкодувати суму сплаченого штрафу у розмірі 35000,00 грн. (еквівалент 5000,00 злотих) у десятиденний строк з моменту отримання претензії.

Станом на час розгляду спору відповідач наявну заборгованість не погасив, доказів протилежного не надав.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що з тексту міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR), відповідно до якої здійснювалось перевезення, вбачається, що вага брутто вантажу, який перевозився позивачем, складає 21666,92 кг. Позивач прийняв даний вантаж до перевезення без застережень. Жодних зауважень при завантаженні позивач не висловив, в порядку, передбаченому чинним законодавством не пред'явив. Жодних повідомлень про розходження даних вантажу з фактичними, в тому числі щодо перевантаження Перевізник не надавав, що додатково підтверджує те, що фактична вага вантажу, що перевозився, відповідає вазі зазначеній в товарно-транспортній документації, перевантаження відсутнє.

Відповідач вказав, що відповідальність відправника (в даному випадку замовника) обмежується необхідністю правильно вказати в тому числі вагу вантажу у вантажній накладній, якою є міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR). Відправник не може відповідати за загальну масу (вагу) транспортного засобу, оскільки на час передачі позивачу вантажу до перевезення під час завантаження транспортного засобу не було відомо про вагу самого транспортного засобу. Така інформація була виключно у позивача, і саме позивач міг оцінити ризик завантаження свого транспортного засобу вантажем, що наданий йому до перевезення у відповідності з характеристиками, що відображені в міжнародній товарно-транспортній накладній (СМR). Перевищення допустимої ваги вантажу, за котре може відповідати відправник(замовник) не виявлено. Експедитор (відповідач у справі) не може нести відповідальність за штраф застосований до Перевізника у зв'язку з перевищенням допустимої ваги його транспортного засобу, а відтак, позов в частині відшкодування сплаченого штрафу в розмірі 32150,00 грн., що був накладений за перевищення допустимої ваги транспортного засобу, є безпідставний.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Між сторонами у справі виникли господарські зобов'язання на підставі укладеного між ними Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 65ЕП від 18 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (ч. 2 ст. 307 ГК України).

У відповідності до п. 1 ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено належне виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за Договором № 65ЕП від 18 жовтня 2016 року з надання послуг перевезення. У свою чергу відповідач не оплатив вартість наданих позивачем послуг, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 17500,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В своїх запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що, як вбачається з копії розписки від 26.10.2016 року, представник позивача ПП «Михалич і Ко» ОСОБА_7, діючи за відповідним дорученням в інтересах ПП «Михалич і Ко», отримав від директора замовника ПП «Тедекс Мастила Україна» ОСОБА_8 кошти в сумі 2500,00 польських злотих, що за курсом Національного банку України становить 16750,00 грн. Таким чином, на думку відповідача, позивач отримав майже повну суму коштів, що мали б належати йому за надані послуги перевезення вантажів.

Суд відхиляє дані заперечення відповідача як такі, що не стосуються взаємних зобов'язань між позивачем та відповідачем на підставі укладеного між ними Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 65ЕП від 18 жовтня 2016 року, зокрема, обов'язку відповідача оплатити вартість наданих позивачем послуг перевезення.

Відтак, вимога позивача в частині стягнення з відповідача 17500,00 грн. вартості наданих послуг перевезення є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення 32150,00 гривень відшкодування за сплату штрафу за перевищення дозволеної загальної маси автопоїзду або дозволених навантажень на осі автопоїзду, то слід зазначити наступне.

Пунктом 4.7. Договору визначено, що у випадку перевищення кількісних характеристик вантажу понад вказаних у Заявці, Сторони визначають розмір викликаних цим додаткових доплат Перевізникові. В тому числі, Експедитор1 відшкодовує Перевізнику всі підтверджені документами суми штрафів і зборів за перевищення дозволеної загальної маси автопоїзду або дозволених навантажень на осі автопоїзду.

Отже, Договором безпосередньо врегульовані умови (обставини) та суб'єкт відповідальності за перевищення дозволеної загальної маси автопоїзду або дозволених навантажень на осі автопоїзду.

Відповідно до п.2.2.3 Договору Перевізник зобов'язаний при завантаженні/ вивантаженні звірити кількість і стан вантажу (якість тарної упаковки) завантаженого на транспортний засіб з кількістю і станом вантажу (якістю тарної упаковки), занесеним до товарно-транспортної накладної. Пломбування вантажного відсіку автомобіля не звільнює Перевізника від відповідальності за відповідність фактичної кількості вантажних місць кількості, вказаній у супроводжуючих документах. За відсутності можливості перерахунку, у випадку розходження даних у супроводжуючих документах з фактичними або за наявності інших недоліків, виявлених при завантаженні (порушена упаковка, неналежне кріплення вантажу у вантажному відсіку, понаднормове навантаження та ін.), які можуть причинити додаткові витрати, а також пошкодження вантажу в процесі транспортування, Перевізник зобов'язаний письмово, не залишаючи місця завантаження, сповістити про це Експедитора, відправника і зробити необхідні обумовлені відмітки у всіх екземплярах СМR накладної.

Що стосується заперечень відповідача в частині неналежного виконання Договору, зокрема не поінформування відповідача про неспівпадіння відомостей в офіційно заявлених документах з фактичними обставинами, то така обставина може бути підставою для окремого позову, оскільки зустрічний позов у цьому провадженні не був поданий.

Пунктом 4 частини 1 статті 55 ГПК України визначено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Як вбачається із відтиску печатки відділення поштового зв'язку на конверті та опису вкладення до рекомендованого листа позивач звернувся з позовом до суду 28.12.2016 року.

Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.12.2016 року 631,3591 гривні за 100 польських злотих 5000 польських злотих становить 31567,96 гривень.

З огляду на викладене, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 31567,96 грн. відшкодування за сплату штрафу за перевищення дозволеної загальної маси автопоїзду або дозволених навантажень на осі автопоїзду.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 1378,00 грн. слід покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з боржника - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (81652, АДРЕСА_1; індивідуальний податковий номер НОМЕР_3) на користь стягувача - Приватного підприємства «МИХАЛИЧ І КО» (23257, Вінницька область, Вінницький район, селище міського типу Ворониця, вулиця Київська, будинок 13; ) 17500,00 грн. (сімнадцять тисяч п'ятсот гривень) вартості наданих послуг перевезення, 31567,96 грн. (тридцять одна тисяча п'ятсот шістдесят сім гривень 96 коп.) відшкодування за сплату штрафу за перевищення дозволеної загальної маси автопоїзду або дозволених навантажень на осі автопоїзду та 1361,85 грн. (одна тисяча триста шістдесят одна гривня 85 коп.) судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. Відмовити в позові в частині стягнення 582,04 грн. відшкодування за сплату штрафу за перевищення дозволеної загальної маси автопоїзду або дозволених навантажень на осі автопоїзду.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.02.2017 р.

Суддя Кидисюк Р.А